Справа № 158/536/24
Суддя: Польова М. М.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/536/24
Провадження № 2-а/0158/12/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2024 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Польової М.М.,
з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,
представників позивача Помазановської А.І., Калинюка Р.С.,
представника відповідача Думенка В.П., Рибачука В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області (далі УДМС в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.02.2024 УДМС в Івано-Франківській області прийнято рішення про примусове видворення позивача з України. Крім того, 03.02.2024 працівниками УДМС в Івано-Франківській області затримано позивача. Підставою для затримання позивача слугувало те, що до відповідача надійшло інформування від ДБР про те, що ОСОБА_1 у січні 2019 року нелегально перетнув російсько-український кордон і на даний час знаходиться на території Івано-Франківської області, його діяльність становить загрозу національній безпеці України.
Зазначене рішення позивач вважає незаконним та просить суд його скасувати, мотивуючи тим, що він перебуває на території України на законних підставах. Зазначив, що він прибув на постійне місце проживання в України у 2013 році (АР Крим). Після окупації Криму переїхав на материкову частину України. За час перебування на території України набув міцних соціальних зв`язків, одружений з громадянкою України та має двох малолітніх дітей. Рішенням Державної міграційної служби України від 27.12.2019 його визнано особою, яка потребує додаткового захисту та видано посвідчення серії НОМЕР_1 з терміном дії до 27.12.2024. Однак рішенням Державної міграційної служби України №233-23 від 14.12.2023 ОСОБА_1 позбавлено додаткового захисту. На даний час Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі щодо визнання незаконним та скасування рішення Державної міграційної служби України №233-23 від 14.12.2023.
Крім того, 23.01.2024 позивачу видано довідку №014120 про звернення за захистом в Україні, яка дійсна до 23.04.2024. Відтак, рішення про його примусове видворення з України винесене під час дії чинної довідки про звернення за захистом в Україні. Враховуючи те, що для позивача країна походження та країна громадянства співпадають рф, його активну громадянську позицію та активне сприяння на підтримку ЗСУ, таке видворення загрожує його життю та здоров`ю і є забороненим в контексті ст. 31 Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
У відзивах на позовну заяву представники відповідача позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що у позовній заяві представником позивача не наведено жодних підтверджень та не надано жодних доказів про те, що рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , прийняте стосовно нього як особи, перебування якої на території України становить загрозу національній безпеці, є протиправним та підлягає скасуванню. Також представником позивача не надано жодних доказів та не наведено жодних підтверджень, що ОСОБА_1 , прибувши на територію України, отримав дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання в Україні. Крім того, зазначають, що набуття позивачем міцних соціальних зв`язків на території України не є підставою для заборони застосування відносно нього примусового видворення з України на підставі ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Позивач звертався за захистом в Україні та рішенням Державної міграційної служби України від 27.12.2019 його визнано особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Разом з тим, 14.12.2023 на підставі подання ДБР від 27.11.2023 ОСОБА_1 позбавлено додаткового захисту.
Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.
Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, зазначили, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугував лист від Державного бюро розслідувань. Також підтвердили, що інформацію, викладену у зазначеному листі, не перевіряли.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Так, судом встановлено, що відповідно до рішення ДМС України від 27.12.2019 №472-19 громадянина російської федерації ОСОБА_1 визнано особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
23.01.2024 ОСОБА_1 видано довідку про звернення за захистом в Україні №014120, яка дійсна до 23.04.2024 (а.с.7-8).
03.02.2024 УДМС в Івано-Франківській області прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9-12).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.02.2024 громадянина російської федерації ОСОБА_1 затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (а.с.15-21).

На підставі рішення УДМС в Івано-Франківській області від 03.02.2024 позивача поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території Україні (а.с.13-14).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі №420/37310/23 визнано протиправним та скасовано рішення ДМС України про позбавлення позивача додаткового захисту №233-23 від 14.12.2023. На час розгляду даної справи зазначене рішення не набрало законної сили (а.с.114-116).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» .

Згідно із п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в України, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частинами 1-3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Рішення про примусове видворення не приймається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Відтак, з наведеної норми слідує, що рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства може бути прийнято в наступних випадках:

1) такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України;

2) є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення;

3) якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;

4) в інших передбачених законом випадках.

У даному випадку позивача не було затримано за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України.

Також як встановлено у судовому засіданні рішення про примусове повернення щодо позивача відповідачем не приймалось.

Інших випадків, які передбачені законом та можуть бути підставами для прийняття рішення про примусове видворення позивача, відповідачем у оскаржуваному рішенні не наведено.

Водночас, як вбачається із оскаржуваного рішення, підставою для його прийняття слугувало інформування від Державного бюро розслідувань щодо громадянина російської федерації ОСОБА_1 , перебування якого становить загрозу національній безпеці України та негативно впливає на міжнародний імідж України.

Однак в оскаржуваному рішенні відповідача від 03.02.2024 не зазначено фактичних даних щодо вчинення позивачем конкретних протиправних дій, які становлять загрозу національній безпеці України та негативно впливають на міжнародний імідж України.

Також відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушень щодо національної безпеки України, повідомлення йому підозру тощо.

В судовому засіданні представником відповідача підтверджено, що викладена у листі Державного бюро розслідувань інформація щодо позивача відповідачем не перевірялась.

Однак, суд звертає увагу, що оскільки звернення від Державного бюро розслідувань не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права та не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства на відміну від рішення органу ДМС, тож обґрунтованість зазначеної у такому зверненні інформації має перевірятися органом ДМС як суб`єктом управлінської діяльності, який на підставі цього звернення приймає рішення, що є предметом перевірки у адміністративному судочинстві.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01.02.2024 у справі № №344/9604/23 (провадження №К/990/28345/23).

Відтак, враховуючи, що в оскаржуваному рішенні не вказано про фактичні обставини, на підставі яких зроблений висновок про загрозу позивачем національній безпеці України та негативний його вплив на міжнародний імідж України, що в свою чергу не підтверджено належними та допустимими доказами, суд вважає, що рішення про примусове видворення ОСОБА_1 не може вважатися обґрунтованим.

Суд звертає увагу, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім вимогам, зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Цей обов`язок слідує із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ст. 9 та ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, стосовно якої прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також яка оскаржує відповідне рішення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, або до суду, до прийняття рішення за скаргою має права та обов`язки, передбачені статтею 13 цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зокрема, має інші права, передбачені Конституцією та законами України для іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України.

Окрім того, ч. 8 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що положення цієї статті (примусове видворення іноземців та осіб без громадянства) не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно із п. 7.11 Наказу МВС від 07.09.2011 №649 «Про затвердження Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» у разі використання особою права на оскарження рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС залишає на зберіганні національний паспорт та інші документи (якщо такі є в особовій справі заявника), при цьому оформлюючи відповідну розписку, та видає такій особі під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні. Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням її дії на весь час розгляду скарги.

В свою чергу, довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).

Отже, довідкою про звернення за захистом в Україні №014120 від 23.01.2024, яка є чинною до 23.04.2024, підтверджено законність перебування позивача на території України.

Відтак, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», тому суд дійшов висновку, що у відповідача не було законних підстав для прийняття рішення про його примусове видворення з території України, а тому зазначене рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Керуючись статтями 9, 72-77, 241, 244, 246, 268-272, 289 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області від 03 лютого 2024 року про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 березня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце перебування: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області (76010, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Ак. Гнатюка, 29; ).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова