Справа № 260/1000/24
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2024 рокум. Ужгород№ 260/1000/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач), в якій просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту військовослужбовця - старшого стрільця-оператора 3-тої роти 64-го окремого батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 , молодшого сержанта ОСОБА_1 від 11.12.2023 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб інвалідністю II групи.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт військовослужбовця - старшого стрільця-оператора 3-тої роти 64-го окремого батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 , молодшого сержанта ОСОБА_1 від 11.12.2023 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю II групи, з урахуванням висновків суду щодо наявності у позивача підстави для звільнення, викладених в судовому рішенні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу на посаді старшого стрільця-оператора 3-тьої роти 64-го окремого батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 . У зв`язку з тим, що позивач не мав можливості самостійно подати рапорт про його звільнення з військової служби так, як його найближчий (прямий) командир командир 3-тьої роти 64-го окремого батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 відмовлявся прийняти його рапорт про звільнення, представником позивача-адвокатом Тимошенком Д.В. було направлено 14.12.2023 року супровідним листом №14/12-2 від 14.12.2024 на адресу військової частини НОМЕР_2 : АДРЕСА_2 , оригінал рапорту ОСОБА_1 від 11.12.2023 про його звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи. Позивач вказує, що жодної відповіді від військової частини НОМЕР_2 , по розгляду рапорту, не надходило. Так, адвокатом Тимошенком Д. В. в інтересах ОСОБА_1 , 31.01.2024 року №31/1-1 був надісланий адвокатський запит до військової частини НОМЕР_2 , з приводу отримання інформації про стан розгляду рапорту ОСОБА_1 від 11.12.2023 року про його звільнення з військової служби. Однак, станом на день подачі позовної заяви до суду відповіді представником позивача отримано не було. ОСОБА_1 вважає таку бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду його рапорту від 11.12.2023 року про звільнення з військової служби протиправною, у зв`язку з чим, з метою захисту своїх прав, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та ухвалено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

01 березня 2024 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив та просив суд у задоволенні такого відмовити. У відзиві представник відповідача зазначив, що 16.01.2024 року засобами поштового зв`язку до військової частини НОМЕР_2 надійшов супровідний лист адвоката Тимошенка Дмитра Володимировича від 14.12.2023 року (вхідний №233 від 16.01.2024 року), який діє в інтересах ОСОБА_1 з додатками, зокрема рапортом молодшого сержанта ОСОБА_1 від 11.12.2023 року про звільнення його з військової служби з додатками. Такий адресований командиру військової частини НОМЕР_2 . На даний рапорт відповідачем надано вмотивовану відповідь за вих. №188 від 09.02.2024 року з відповідними роз`ясненнями щодо процедури порядку подачі рапорту на звільнення, його змісту, форми та можливості надання консультацій з даного приводу у посадових осіб військової частини НОМЕР_2 . Оскільки, відповідачем розглянуто даний рапорт та надіслано вмотивовану відповідь, жодних прав та інтересів позивача не порушено.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 за мобілізацією проходить військову службу на посаді старшого стрільця-оператора 3-тьої роти 64-го окремого батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією військового квитка серії НОМЕР_4 від 30 травня 2022 року, а також приписом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_5 від 03 травня 2023 року №1406.

14 грудня 2023 року представником позивача направлено лист №14/12-2 засобами поштового зв`язку на адресу військової частини НОМЕР_2 , який містив оригінал рапорту ОСОБА_1 від 11.12.2023 року про його звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Разом з рапортом було надано додаткові документи: нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_1 , нотаріально завірена копія РНОКПП ОСОБА_1 , нотаріально завірена копія свідоцтва про одруження, нотаріально завірена копія свідоцтва про народження дружини, нотаріально завірена копія паспорту дружини, нотаріально завірена копія паспорту батька дружини, нотаріально завірена копія пенсійного посвідчення батька дружини, нотаріально завірена копія довідки МСЕК батька дружини, що підтверджується поштовою накладною та описом вкладення до цінного листа.

Згодом, 31.01.2024 року, не отримавши відповіді на лист №14/12-2 від 14.12.2023 року, представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_2 із адвокатським запитом №31/1-1, яким просив відповідача повідомити про стан розгляду рапорту ОСОБА_1 . Адвокатський запит був отриманий військовою частиною НОМЕР_2 09.02.2024 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи трекінгом поштових відправлень АТ «Укрпошта» від 11.12.2023 року. Факт отримання рапорту також підтверджено представником відповідача у відзиві на позов.

Як встановлено з наданих відповідачем доказів до відзиву на позовну заяву, листом військової частини НОМЕР_2 від 09.02.2024 року №188 позивачу було повідомлено, що для ініціювання процедури звільнення такому необхідно написати рапорт встановленого зразка, подати його безпосередньому командиру «по команді» та після його задоволення - після здачі посади та проведення розрахунку, отримати відповідні документи та вибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік.

Позивач вважаючи, що його рапорт від 11.12.2023 року протиправно не розглянуто по суті звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, виходить з наступного.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість бездіяльності, дій відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом №2232-XII.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.6 ст.2 Закону України №2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 24 Закону №2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до ч.3 якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII, а у ч.4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (п.1), під час воєнного стану (п. 2).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи військовий стан в Україні триває.

Відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю чи II групи.

Згідно з ч.7 ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п. 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення. Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Стосовно порядку звільнення, п.233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).

Згідно з п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п.14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Отже, звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.

У листі-відповіді військової частини НОМЕР_2 від 09.02.2024 року №188 вказано, що рапорт позивача поданий не по команді, не безпосередньому командиру, зазначивши, що зі слів безпосереднього командира, до нього з рапортом про звільнення позивач не звертався, а також те, що рапорт позивача не відповідає вимогам загального та військового діловодства.

В свою чергу, ОСОБА_1 у позовній заяві стверджує, що такий звертався з рапортом про його звільнення з військової служби до найближчого (прямого) командира командира 3-тьої роти 64-го окремого батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 . Однак, останній відмовлявся прийняти його рапорт про звільнення. У зв`язку з чим, позивачем, через представника, було направлено власноручно підписаний рапорт на звільнення з військової служби від 11.12.2023 року засобами поштового зв`язку на адресу військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Представник позивача направив відповідачу рапорт підписаний ОСОБА_1 супровідним листом №14/12-2 14.12.2023 року. У відзиві відповідач стверджує, що таким розглянуто рапорт 09.02.2024 року.

Відповідно до абз. 4 п. 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Так, за результатом розгляду рапорту військовослужбовця приймається відповідне рішення.

Водночас, суд зауважує, що розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби повинен відбуватися за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.

Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Наслідком подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту, тоді як резолюція на рапорті не може трактуватись судом як рішення суб`єкта владних повноважень.

Відтак, з огляду на викладені в листі військової частини НОМЕР_2 мотиви, суд зазначає, що відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби, та відповідного рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 11.12.2023 року відповідачем не прийнято.

Крім того, рапорт позивача мав бути переданий командиру бригади, у якій проходить службу позивач, який наділений правом вирішувати питання звільнення позивача з військової служби. Однак, командир бригади рапорт позивача взагалі не розглядав, бо такий йому не надходив.

Військовою частиною НОМЕР_2 не надано інших доказів розгляду рапорту ОСОБА_1 від 11.12.2023 року про звільнення з військової служби.

Суд зазначає, що відповідач також не надав суду доказів та не зазначив вагомі причини, умови та обставини, які б унеможливлювали розгляд рапорту позивача відповідно до чинного законодавства.

З приводу тверджень відповідача, що даний рапорт не може братись до уваги, оскільки таким подано представником позивача, суд зазначає, що адвокатом лише надіслано засобами поштового зв`язку оригінал власноручно підписаного позивачем рапорту разом із доданими до нього нотаріально засвідчених копій. По суті рапорт відповідачем не розглянуто, оскільки відповідачем не бралися до уваги викладені у рапорті обставини та додані до рапорту документи. Відтак, суд зазначає, що відповідачем не було розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 11.12.2023 року.

Разом з тим, суд вважає, що лист військової частини НОМЕР_2 від 09.02.2024 року №188 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

За таких обставин, суд встановив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу» від 11.12.2023 року.

З огляду на встановлену бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо не розгляду рапорту позивача, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 від 11.12.2023 року з військової служби та за результатами розгляду прийняти відповідне рішення.

Враховуючи, що позивач проходить військову службу на посаді старшого стрільця-оператора 3-тої роти 64-го окремого батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 , суд доходить висновку, що відповідач є суб`єктом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо звільнення позивача з військової служби за наслідком розгляду рапорту про звільнення останнього з військової служби або надання мотивованої відмови в такому. Суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Належні та допустимі докази того, що рапорт позивача розглянуто відповідно до вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та за наслідками розгляду такого прийнято відповідне рішення в матеріалах справи відсутні.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Враховуючи встановлені у справі обставини та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, оскільки відсутні належні докази прийняття відповідачем рішення за наслідками розгляду поданого позивачем рапорту, питання щодо розгляду рапорту про звільнення військовослужбовця з військової служби у спірних правовідносинах не вирішено, тоді як прийняття наказу про звільнення з військової служби є дискреційними повноваженнями військової частини, де проходить службу військовослужбовець, суд доходить висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність як суб`єкт владних повноважень, а тому належним способом захисту прав позивача у спірній ситуації є зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивача від 11 грудня 2023 року по суті та прийняти відповідне рішення.

Суд вважає вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11.12.2023 року з урахуванням висновків суду щодо наявності у позивача підстав для звільнення, викладених в судовому рішенні, передчасними з огляду на те, що суд у даній адміністративній справі не дає оцінку наявності чи відсутності підстав у позивача для звільнення з військової служби передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб інвалідністю II групи. Спірні правовідносини у даній адміністративній справі стосуються саме бездіяльності відповідача з приводу нерозгляду таким рапорту ОСОБА_1 від 11.12.2023 року.

Водночас, враховуючи те, що рішення відповідачем за результатом розгляду рапорту позивача від 11.12.2023 року не приймалося суд не бачить підстав підміняти командування військової частини та замість нього приймати рішення щодо наявності у позивача підстав для звільнення з військової служби. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11.12.2023 року з урахуванням висновків суду щодо наявності у позивача підстави для звільнення звернені на майбутнє та відповідно задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий бір» звільнений від сплати судового збору, у суду відсутні підстави для розгляду питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 78, 139, 243, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту військовослужбовця - старшого стрільця-оператора 3-тьої роти 64-го окремого батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 , молодшого сержанта ОСОБА_1 від 11.12.2023 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб інвалідністю II групи.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт військовослужбовця - старшого стрільця-оператора 3-тої роти 64-го окремого батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 , молодшого сержанта ОСОБА_1 від 11.12.2023 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю II групи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич