Справа № 120/12905/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/12905/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова І.А.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

21 березня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Жмеринської міської ради, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення дій направлених на зобов`язання усунути за власний кошт фізичних осіб штучні перешкоди, які були створені фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на землях комунальної власності, а саме:

а) перенести собачу будку та місця годівлі собаки від паркану позивачки, оскільки екскременти потрапляють на приватизовану ділянку позивача;

б) переміщення собаки фізичних осіб від паркану позивачки на відстань на якій би таке розміщення не створювало незручностей позивачу (шум, потрапляння екстрементів від собаки на земельну ділянку);

в) демонтаж малої архітектурної форми - літнього душу , який побудований на межі земельної ділянки позивача та відповідача , та руйнує паркан позивача;

- зобов`язати відповідача, як власника земельної ділянки, яка відноситься до домогосподарства в АДРЕСА_1 усунути наявні штучні перешкоди, які створені фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на землях комунальної власності.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що по сусідству із позивачкою перебуває земельна ділянка в АДРЕСА_1 , яка, з моменту смерті ОСОБА_6 , не приватизована, відтак, на думку позивачки, земля належить до комунальної власності. Особи, які проживають у вказаному будинку, постійно порушують вимоги санітарних норм, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля та завдає їй матеріальних збитків та моральних страждань. Оскільки вказана земля належить до комунальної власності то саме міська рада має усунути зазначені порушення санітарних норм, тому позивачка і звернулася до міської ради із даним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачкою подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , 1939 року народження, є інвалідом 2 групи загального захворювання та проживає за АДРЕСА_2 . По сусідству із позивачкою перебуває земельна ділянка в АДРЕСА_1 , яка, з моменту смерті ОСОБА_6 , не приватизована, відтак, на думку позивачки, земля належить до комунальної власності.

Як зазначає позивачка, до будинку заселились ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , при цьому, першій надано право користування земельної ділянкою по АДРЕСА_1 . Вищевказані особи постійно вчиняють протиправні дії, наслідком яких є завдати матеріальних збитків та моральних страждань позивачці, однак, міська рада на її звернення не позбавляє права користування земельної ділянкою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Так, в липні 2023 р. позивачка направила до відповідача заяву про вжиття заходів реагування до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Однак, на дану заяву надано лише відповідь щодо того, що відповідачем встановлений строк вказаним особам до 06.08.2023 р. щодо усунення виявлених на землях комунальної власності штучних перешкод у вигляді розташування будки для собаки, яка охороняє майно вказаних фізичних осіб та екскременти від якої потрапляють на приватну земельну ділянку позивачки та встановлення виключно по паркану позивачки малої архітектурної форми у вигляді літнього душа, який руйнує паркан позивачки. Проте жодних заходів не здійснено. При цьому позивачка вказує, що органи місцевого самоврядування мають утримувати надані ними території відповідно до вимог санітарних норм. Також ст.293 ЦК України визначено, що діяльність фізичної та юридичної особи, яка призводить до нищення, псування, забруднення довкілля є незаконною. Окремо вказано й на те, що фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин зобов`язані дотримуватись вимог нормативно правових актів.

Оскільки вказана земля належить до комунальної власності то саме міська рада має усунути зазначені порушення санітарних норм, тому позивачка і звернулася до міської ради із даним позовом.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України " Про місцеве самоврядування в Україні " (далі- Закон №280/97).

Відповідно до статті 22 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм.

Органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм.

Спірним у даній справі є те чи перебуває земельна ділянка, на якій знаходиться собача будка та літній душ в комунальній власності.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що відповідно до вимог Земельного Кодексу України територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі:

а) передачі їм земель державної власності;

б) відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону;

в) прийняття спадщини або переходу в їхню власність земельних ділянок, визнаних судом відумерлою спадщиною;

г) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

ґ) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Згідно статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані:

а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням;

б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля;

в) своєчасно сплачувати земельний податок;

г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів;

ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі;

д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом;

е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон;

є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем;

ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Згідно статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

В свою чергу згідно статті 125 і 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже право власності виникає з моменту його реєстрації.

Статтею 9 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження " визначено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана:

забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону;

дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття.

Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх).

Супроводжувати домашню тварину може особа, яка досягла 14-річного віку.

Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити:

безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною;

безпеку супроводжуваної домашньої тварини;

безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою;

наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України;

наявність на домашній тварині нашийника з ідентифікуючими позначками.

При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Дозволяється утримувати:

домашніх тварин - у квартирах, де проживає кілька сімей, - лише за письмовою згодою всіх мешканців квартири. При цьому не дозволяється утримувати домашніх тварин у місцях загального користування;

домашніх тварин - у "зоокутках" дитячих, освітніх, наукових, санаторно-курортних і оздоровчих закладів - з дозволу відповідного органу за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини;

домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї;

домашніх тварин - юридичними особами: для охорони - в обладнаних приміщеннях або на прив`язі; для дослідної мети - у вольєрах, біологічних клініках (віваріях) або в розплідниках;

собак - без повідків і намордників під час оперативного використання правоохоронними органами, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на навчально-дресирувальних майданчиках.

Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Стаття 32-1 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження " до повноважень місцевих рад на відповідній території і в межах їхньої компетенції належать:

1) вжиття заходів та забезпечення дотримання заборони провадження діяльності пересувних звіринців, пересувних зоопарків, пересувних виставок диких тварин та іншої забороненої цим Законом діяльності в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці;

2) організація та здійснення заходів щодо захисту тварин від жорстокого поводження.

Отже відповідальність за дотримання вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил покладається на особу, яка утримує тварину.

Із матеріалів справи слідує, що судом першої інстанції неодноразово процесуальними рішеннями витребовувались відомості стосовно власників чи користувачів земельної ділянки по АДРЕСА_1 , зокрема де розміщено собачу будку та літній душ.

Листами ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 23.10.2023 р. та від 15.11.2023 р. повідомлено про відсутність відомостей про право власності чи право користування на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Згідно листа Леляцького старостинського округу від 06.12.2023 р. за вих.№01-8-2023/109 за адресою АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований та не проживає.

Листом Леляцького старостинського округу від 01.12.2023 р. за вих.№01-8-2023/108 повідомлено, що згідно погосподарської книги земельна ділянка та житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 рахуються за покійною ОСОБА_7 .

Більш того, як видно із списку межових знаків (арк. справи 148), земельна межа від В до А (позивачка позначає, що саме там розміщена собача будка) віднесено до землі ОСОБА_6 .

У матеріалах справи (арк. справи 213 ) наявний витяг із рішення №6 згідно якого передано у приватну власність земельні ділянки площею 58, 36 га для обслуговування житлового будинку в с.Мала Жмеринка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Отже в ході розгляду справи не підтверджено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності. Не реєстрація її власником житлового будинку не свідчить про те, що вона належить до комунальної власності. Окрім того, відповідач заперечує проти того, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності.

Суду не надано доказів того, що штучні перешкоди, які по АДРЕСА_1 , зокрема літній душ та розміщення собачої будки біля паркану позивачки, створені фізичних особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , адже не підтверджено, що вони зареєстровані та проживають за цією адресою.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено що земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить до комунальної власності Жмеринської міської ради та те що саме громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 створено штучні перешкоди, зокрема, побудовано літній душ і собачу будку, а також не доведено, що саме ці особи утримують собаку.

За таких обставин відсутні підстави визнавати протиправною бездіяльність щодо не проведення дій направлених на зобов`язання усунути за власний кошт фізичних осіб штучні перешкоди, які були створені фізичних особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на землях комунальної власності.

Як наслідок не підлягає задоволенню й похідна вимога про зобов"язання усунути наявні штучні перешкоди, які створені фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на землях комунальної власності.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивачки, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.