Справа № 380/2897/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/2897/23 пров. № А/857/19442/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.

позивач: не з`явився

представника відповідача: Єрмолова О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі № 380/2897/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя в 1-й інстанції Костецький Н.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення не зазначено,

дата складання повного тексту рішення 28.06.2023,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі апелянт, відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.09.2022 №1-1304 на суму 222102,00 грн повністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ГУ ДПС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 06.09.2022 №1-1304, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за податковий період 2021 рік на суму 222102,00 грн. 12.10.2022 позивачем було подано скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення, проте, рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 02.01.2023 №58/6/99-00-06-01-04-06, скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін. Рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 02.01.2023 №58/6/99- 00-06-01-04-06 отримано позивачем 09.02.2023.

Позивач зазначає, що він та ще троє осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками на праві спільної сумісної власності об`єкта нерухомості столярного цеху загальною площею 3701,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Столярний цех використовується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (одним з співвласників столярного цеху) у підприємницькій діяльності (коди КВЕД: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво, 16.29 Виробництво інших виробів з деревини, 43.32 Установлення столярних виробів, 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін, 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами тощо). Фактично належний позивачу та його співвласникам столярний цех використовується за функціональним призначенням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (одним із співвласників), а саме для виготовлення столярної продукції. Частки в об`єкті нерухомості не визначено і приміщення столярного цеху зареєстровано в РПВН як спільна сумісна власність, розмір частки 1.

Позивач покликається на підпункт 266.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а саме на підпункт «є» пп.266.2.2 п.266.2 статті 266 Податкового кодексу України, якою встановлено податкові пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, вказано, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Стверджує, що згідно норм Податкового кодексу України столярний цех, як об`єкт будівлі промисловості, не є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону і податок на нерухоме майно на столярний цех не повинен нараховуватись, а відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 позовну заяву задоволено; визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.09.2022 №1-1304 на суму 222102,00 грн повністю; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області сплачений судовий збір в розмірі 2221,10 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідач, ГУ ДПС у Львівській області, оскаржив його в апеляційному порядку та просив його скасувати.

ГУ ДПС у Львівській області вважає його таким, що не враховує всіх обставин справи та не базується на нормах чинного законодавства.

В обґрунтування апеляційної скарги, з покликанням на приписи чинного законодавства, апелянтом зроблено висновок про те, що фізичні особи співвласники житлової та/або нежитлової нерухомості, яка перебуває у їх спільній сумісній власності, але не поділена в натурі, можуть повідомити контролюючий орган про визначеного за їх згодою платника податку на нерухоме майно звернувшись з письмовою заявою за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника житлової та/або нежитлової нерухомості.

Однак такої заяви подано не було.

Позивач не є фізичною особою-підприємцем, однак використовує столярний цех для виготовлення продукції, тому повинен сплачувати податок на нерухоме майно на загальних підставах.

Зважаючи на те, що зміни до Податкового кодексу України щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» №466-ІХ від 16.01.2020, набрали чинності у 2020 році, відповідні редакції п.п. «е» та «є» п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України враховуватимуться при обчисленні податку фізичними особами за базовий податковий (звітний) 2020 рік та наступні звітні періоди починаючи з 2021 року.

Таким чином, формування та скерування позивачу у справ спірного податкового повідомлення-рішення на суму 222102,00 грн є правомірним та підлягає повній сплаті.

Позивач у справі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Восьмим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 08.02.2024 визнано необхідність переходу вказаної адміністративної справи з письмового провадження у відкрите судове засідання.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції представник апелянта долучив додаткові пояснення по предмету апеляційної скарги, сторона опонента в судові засідання суду апеляційної інстанції не прибула.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.10.2017 індексний №99620226, Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 06.10.2017, індексний №99620244, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 володіють спільною сумісною власністю, нерухомістю столярним цехом загальною площею 3701,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13, 14).

Столярний цех складається з частин об`єкта нерухомого майна:

1. громадська будівля «Г-1» Навіс для сировини -235,4 кв.м., громадська будівля «З-1» навіс для сировини - 500,1 кв.м., громадська будівля «Б-1» навіс для сировини - 428,0 кв.м. громадська будівля «В-1» сортувальна дільниця - 524,3 кв.м.;

2. громадська будівля «Д-1» котельня, сушильні камери - 300,6 кв.м., громадська будівля « «Е-1» дільниця вторинної переробки сировини - 742,0 кв.м., громадська будівля «Ж-1» майстерня - 67,2 кв.м., громадська будівля «А-1», виробничий цех - 904,1 кв.м. (а.с.14).

06.09.2022 ГУ ДПС у Львівській області, відповідно до п.п.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, прийняло податкове повідомлення-рішення №1-1304, згідно з яким ОСОБА_1 визначено зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості», за 2021 рік. Сума податкового зобов`язання 222102,00 грн. (а.с.8)

Не погодившись із таким податковим повідомленням-рішенням, позивач 12.10.2022 звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України (а.с.9-10).

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 02.01.2023 № 58/6/99-00-06-01-04-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін (а.с.11-12).

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив із того, що контролюючим органом не доведено, що частка позивача та інших співвласників в об`єкті нерухомості, фактично не використовувалася такими у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво) так само, як і не доведено наявності у позивача обов`язку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за співвласників, як і розміру такого податку для позивача, а тому відсутні правові підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про повне задоволення позову та зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 10.1.1 п. 10.1 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України).

Якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом (підпункт 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України).

При цьому, визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку (підпункт 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК).

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема, п. «є», віднесено будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Податкова пільга передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. (п.п. 30.1, 30.2 ст. 30 ПК України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до ДК 018-2000 клас 1251 «Будівлі промислові» віднесено до групи 125 «Будівлі промислові та склади». Клас 1251 «Будівлі промислові» включає криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промислові». Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі.

Водночас, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №812/1800/18, від 27.01.2022 у справі №826/6649/17, від 31.05.2022 у справі №420/12318/21.

Підсумовуючи викладене у сукупності, можливість застосування п. «є» підпункту 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначається за наявністю обов`язкових умов: 1) у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Таким чином, фізична особа, яка є власником об`єкта промисловості, за умови використання такого об`єкта за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), має право на застосування податкової пільги, передбаченої нормами п. «є» підпункту 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №300/261/19, від 07.04.2020 у справі №200/8228/19, від 05.06.2020 у справі №300/352/19 та від 24.07.2020 у справі № 500/90/19.

Судом першої інстанції встановлено, що нерухоме майно столярний цех загальною площею 3701,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , використовується співвласником - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 для виготовлення столярної продукції та є будівлею промисловості.

Згідно з ст. 355 ЦКУ майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ст. 368 ЦКУ).

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном (ст. 369 ЦКУ).

Підпунктом 266.1.2 ПКУ визначено платників податку в разі перебування, зокрема, об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб, зокрема:

якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування, які перебувають у власності ФО, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості (пп. 266.7.1 ПКУ).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 ПКУ, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 ПКУ).

Згідно з пп. 266.7.3 ПКУ платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо:

· об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

· розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

· права на користування пільгою із сплати податку;

· розміру ставки податку;

· нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Отже, фізичні особи співвласники житлової нерухомості, яка перебуває у їх спільній сумісній власності, але не поділена в натурі, можуть повідомити контролюючий орган про визначеного за їх згодою платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звернувшись з письмовою заявою за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника житлової нерухомості.

Відповідно до п.п. «є» п.п. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (п.п. «є»).

Отже, вказаний пункт підлягає застосуванню за умов:

наявності у платника податку у власності будівель промисловості, віднесених до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

використання таких будівель за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010;

відсутність відомостей щодо передачі власниками будівель промисловості в оренду, лізинг, позичку.

Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 затверджено Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000.

Об`єктами класифікації в Державному класифікаторі будівель та споруд (ДК БС) є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (комбіноване житло, готель і контора), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

До коду 125 «Будівлі промислові та склади» віднесено клас 1251 «Будівлі промисловості», який включає: криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням.

Клас включає наступні підкласи:

1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості;

1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії;

1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості;

1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості;

1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості;

1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості;

1251.7 Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості;

1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості;

1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Підставою для звільнення платника від обов`язку щодо нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги в підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту -платнику.

Таким чином, виключення з об`єктів оподаткування податком на нерухомість таких об`єктів як будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, відбувається за умови використання останніх у господарській діяльності власника об`єктів нерухомості як виробничих одиниць.

Позивач у вказаному спорі підприємницькою діяльністю не займається. Оскільки частки власності на об`єкт нерухомого майна власниками добровільно не визначено, відсутні підстави для звільнення від оподаткування податком на нерухомість, позаяк неможливо віднести всю площу столярного цеху, що становить 3701,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13, 14), як єдиний об`єкт, що використовується у господарській діяльності одного з чотирьох власників майна.

Доказів зворотного судом апеляційної інстанції не здобуто.

Таким чином, Головним управлінням ДПС у Львівській області правомірно застосовано до позивача штрафні санкції податковим повідомленням-рішенням від 06.09.2022 №1-1304 на суму 222102,00 грн.

За таких обставин, апеляційний суд переконаний, що відповідач діяв правомірно у визначений законом спосіб.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення по справі «Щокін проти України» Європейський суд з прав людини вказує, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом».

У пункті 53 Рішення по справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03), Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що Головним управлінням ДПС у Львівській області позивачу правомірно сформовані оспорювані податкові повідомлення-рішення про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на обставини, що мають значення для справи, враховуючи норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі № 380/2897/23 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 20 березня 2024 року