Справа № 400/732/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 березня 2024 р. № 400/732/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши клопотання відповідача в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачавійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправними дії відповідача щодо непроведення позивачу нарахування та виплату щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 22.11.2021 4463,15 грн щомісяця відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078);

зобов`язання відповідача провести позивачу нарахування та виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 22.11.2021 4463,15 грн щомісяця відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Позов обґрунтовано позивачем тим, що системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Однак, відповідач всупереч чинному законодавству, на думку позивача, протиправно не виплачує йому з 01.03.2018 суми індексації-різниці.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

19.02.2024 до суду надійшло клопотання відповідача від 11.02.2024 № 350/174/308/225/пс про залишення адміністративного позову без розгляду, умотивувавши її тим, що позивач без поважних причин пропустив місячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач наголосив на тому, що у зв`язку з припиненням 30.06.2023 дії карантину через COVID-19, враховуючи пункт перший глави ХІХ Кодексу законів про працю України, з 01.07.2023 почався відлік тримісячного строку звернення до суду з позовними заявами у спорах, пов`язаних з порушенням законодавства про оплату праці, а 30.09.2023 відповідний строк закінчився. Позовна заява надійшла до суду 26.01.2024, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду з позовом.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та з`ясувавши обставини, покладені в основу заяви, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для залишення позову без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строки звернення до суду у справах щодо недотримання законодавства про оплату праці встановлені статтею 233 КЗпП України.

Враховуючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 524/39/15-а, від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22 та рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом № 2352-ІХ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).»

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21 та від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22.

Поряд з цим, згідно з пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначений статтею 233 КЗпП України на строк дії такого карантину.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21 та від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, право військовослужбовців на звернення до суду щодо виплати їх грошового забезпечення, у тому числі, індексації:

враховуючи положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом № 2352-ІХ), до 18.07.2022 не обмежене будь-яким строком;

відповідно до частини першою статті 233 КЗпП України (в чинній редакції згідно із Законом № 2352-ІХ) з 19.07.2022 обмежене тримісячним строком, водночас вказаний строк не підлягає застосуванню до 30.06.2023, так як він продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.

Відтак тримісячний строк звернення до адміністративного суду щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців поширюється на правовідносини, які виникли після 01.07.2023.

Оскільки позивач надіслав 20.01.2024 через установу поштового зв`язку адміністративний позов щодо нарахування та виплати індексації за загальний період з 01.03.2018 по 22.11.2021, тобто за період до 01.07.2023, суд прийшов до висновку, що позивачем дотримано строки звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Відтак суд відхилив твердження відповідача про пропущення позивачем місячного строку звернення до суду як таке, що не ґрунтується на нормах законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини. Тому в задоволенні заяви відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду необхідно відмовити.

Також відповідач подав до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи:

від 11.03.2024 № 350/174/308/438/пс, в якому просив долучити до матеріалів справи пояснення помічника командира з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення 07.03.2024 № 350/174/308/414/пс та роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 05.04.2023 № 1029/0/290-23/51;

від 13.03.2024 № 350/174/308/461/пс, в якому просив долучити до матеріалів справи пояснення помічника командира з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення від 12.03.2024 № 350/174/308/445/пс.

Оскільки вказані документи стосуються предмета доказування, суд прийшов до висновку про необхідність долучення вказаних документів до матеріалів справи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 240, 243, 248, 256, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні військової частини НОМЕР_1 від 11.02.2024 № 350/174/308/225/пс про залишення адміністративного позову без розгляду.

2. Задовольнити клопотання військової частини НОМЕР_1 про долучення документів до матеріалів справи від 11.03.2024 № 350/174/308/438/пс та від 13.03.2024 № 350/174/308/461/пс та долучити до матеріалів справи додані до вказаних клопотань документи.

3. Направити учасникам справи копію цієї ухвали.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

5. Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В.Г.Ярощук