Справа № 380/17366/23
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 рокуСправа № 380/17366/23 пров. № А/857/1552/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 8 січня 2024 року (суддя Хома О.П., м.Львів),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУПФ) в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії позивача при здійсненні її перерахунку, а саме з 76% до 70% сум грошового забезпечення з 01.01.2018, а також не виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/4137/20;

зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії з 01.01.2018 виходячи із відсоткового значення розміру пенсії 76% сум грошового забезпечення та здійснити виплату, з урахуванням невиплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 року у справі 380/17366/23, яке набрало законної сили 24.10.2023, позов задоволено частково визнано протиправними дії ГУПФ щодо повторного зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 76% відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення при перерахунку пенсії на виконання судового рішення. Зобов`язано ГУПФ перерахувати ОСОБА_1 з 01.01.2019 пенсію виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії 76% сум грошового забезпечення, визначених у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» від 22.08.2022 №5082 про розмір грошового забезпечення, та здійснити її виплату, з урахуванням раніше виплачених сум (далі Довідка). У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (далі Рішення суду).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 5 січня 2024 року Заяву ГУПФ про виправлення описки у судовому рішенні - задоволено повністю. Виправлено допущену у абзаці третьому резолютивної частини Рішення суду описку шляхом викладення у такій редакції:

«Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області перерахувати ОСОБА_1 з 01.12.2019 пенсію виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії 76% сум грошового забезпечення, визначених у Довідці про розмір грошового забезпечення, та здійснити її виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Виправлено помилку, допущену при оформленні виконавчого листа, виданого Львівським окружним адміністративним судом 26.10.2023 у справі №380/17366/23, виклавши у такій редакції:

«Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області перерахувати ОСОБА_1 з 01.12.2019 пенсію виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії 76% сум грошового забезпечення, визначених у Довідці, та здійснити її виплату, з урахуванням раніше виплачених сум» (далі Ухвала про описку).

Позивачем 19.12.2023 подано до суду першої інстанції заяву про встановлення судового контролю за виконанням Рішення суду (далі Заява), яка обґрунтована тим, що після набрання законної сили Рішенням суду, ГУПФ не виконує та не вживає будь-яких заходів спрямованих на виконання цього судового рішення, тому просить встановити судовий контроль за виконанням такого та подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 8 січня 2024 року у задоволені Заяви ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погодившись із ухваленим постановленню ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить таку скасувати і вимоги Заяви задовольнити.

В доводах апеляційної скарги вказує, що відповідачеві не потрібно було б виконувати Рішення суду, якби щоразу при проведенні відповідних перерахунків ГУПФ не зменшувало б розміру його пенсії із 76 % до 70 % грошового забезпечення. Вказує, що по судових справах у яких відповідач брав участь за позовом заявника жодного судового рішення ще не виконано належним чином.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про установлення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили, у порядку передбаченому статтею 382 КАС.

Такі висновки суду першої інстанції є вірними, з таких міркувань.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Частиною другою, тринадцятою статті 14 КАС визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із статтею 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац 1 підпункт 3.2 пункту 3, абзацу 2 пункту 4 мотивувальної частини).

Відповідно до статті 382 КАС суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на викладені норми, слід вказати, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується ухваленням судового рішення, а також передбачає його виконання.

При цьому аналіз норми статті 382 КАС у її системному взаємозв`язку з нормами статті 372 КАС дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися, за наявності для цього підстав, безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеній в ухвалі від 20 червня 2018 року у справі №800/592/17, клопотання про встановлення судового контролю може бути подано й задоволено судом вже після ухвалення рішення у справі.

Таким чином, позивач має право звернутися із заявою (клопотанням) про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі, у разі існування ризику його невиконання.

Водночас зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31 липня 2018 року у справі № 235/7638/16-а.

При цьому, закон не встановлює, з яких підстав на суб`єкта владних повноважень може бути покладено такий обов`язок.

Однак, за змістом норм статті 129-1 Конституції України, статті 370 КАС щодо обов`язковості судового рішення такою підставою є обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення.

Такий висновок щодо застосування норм права наведено Верховним Судом у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 340/962/19.

Аналіз вищевикладених норм процесуального права з урахуванням висновків Верховного Суду щодо їх застосування, дає суду апеляційної інстанції підстави вважати, що судовий контроль в порядку норм статті 382 КАС шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення може бути встановлено за таких умов:

рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;

існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;

існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що:

загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату,

або що відповідач (його правонаступник) створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.

З матеріалів справи видно, що при виготовленні Рішення суду в абзаці третьому резолютивної частини замість вірної дати, з якої позивачу слід здійснити перерахунок виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії 76% сум грошового забезпечення, визначених у Довідці про розмір грошового забезпечення - « 01.12.2019», помилково зазначено дату « 01.01.2019», що дійсно ускладнило виконання вказаного рішення.

Допущена описка була виправлена Ухвалою суду лише 05.01.2024.

Відтак, стверджувати, що станом на час подання заявником Заяви ГУПФ не виконає Рішення суду в загальному чи примусовому порядку або буде чинити певні перешкоди для виконання такого Рішення, у суду апеляційної інстанції немає підстав.

Апеляційний суд також вважає за необхідне наголосити на тому, що право позивача на отримання розміру пенсії 76% грошового забезпечення не заперечується ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом. Це право підтверджено Рішенням суду, яке набрало законної сили.

Однак в силу того, що у Рішенні суду була допущена описка в даті перерахунку пенсії позивача, ГУПФ було позбавлено можливості, виконати таке Рішення суду у редакції в якій воно було викладене до постановлення Ухвали суду, а підстав та доказів стверджувати, що після виправлення описки у Рішенні суду ГУПФ буде ухилятися від його виконання у суду апеляційної інстанції відсутні, а позивачем-апелянтом такі не подані.

Посилання на те, що ГУПФ не виконуються судові рішення у інших справах не може бути взято до уваги в межах розгляду даної справи, оскільки не стосується розглядуваного предмету позову.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної Заяви.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 8 січня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
В. С. Затолочний