Справа № 420/26277/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» до Одеської митниці, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Державної митної служби України від 07.09.2023 р. №UА500500/2023/000579/2 про коригування митної вартості товарів;

визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 07.09.2023 р. № ЄА500500/2023/001171.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що ТОВ «ОДЄТЕКС» не погоджується з прийнятим рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення з мотивів їх протиправності та безпідставності. На думку представника позивача, обґрунтованість сумнівів митниці має бути очевидною. Митний орган повинен зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі вже наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких, може усунути сумніви в їх достовірності. Позивачем зазначено, уповноваженою особою декларанта, до поданої митної декларації було помилково надано платіжну інструкцію від 19.07.2023 року №183, яка не мала жодного відношення до поставки та оплати товару за проформою-інвойс від 31.07.2023 року №3004, при цьому на вимогу митного органу позивачем 07.09.2023 року Одеській митниці було адресовано лист №206, яким надано запитувану інформацію та повідомлено, що ELS INTERMODAL LOJISTIК COZUMLERI VE DISTICARET LIMITED SIRKETI (постачальник) було одночасно виписано 3 рахунки-фактури, а саме: №3004, №3005, №3006 на поставку трьох окремих партій Товару за Контрактом № ELS/1807, ТОВ «ОДЄТЕКС» було прийнято рішення об`єднати суми платежів за трьома рахунками-фактури та сплачено на користь постачальника грошову суму в розмірі 80 982 доларів США за 66 тонни Товару, що включає 100% передоплату за проформою-інвойс від 31.07.2023 року №3004, в розмірі 26 994 доларів США за 22 тонни Товару. Отже, на думку представника позивача, заявлена митна вартість і правильність її визначення за першим методом, повністю підтверджуються наданими документами. Позивач надав до митного органу повідомлення від 07.09.2023 року, яким надано запитувану інформацію. Натомість, митний орган, керуючись припущеннями, допускав, що ціна товару не відповідає дійсності.

Ухвалою суду від 03.10.2023 року прийнято адміністративний позов до провадження та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачем 19.10.2023 подано відзив на позовну заяву, в яких останній не погоджується з позовними вимогами позивача, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

В обґрунтування своєї позиції зазначив, Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару № №UА500500/2023/000579/2 від 07.09.2023 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2023/001171 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «ОДЄТЕКС».

Від представника відповідача 19.10.2023 року надійшла заява про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 20.10.2023 року у задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Представником позивача поданол відповідь на відзив, в якому останній вказує на необґрунтованість доводів відповідача, повністю підтримує позицію викладену в адміністративному позові та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Від Одеської митниці надійшли заперечення в якому представник відповідача наголошує на правомірності прийнятих рішень та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» (далі ТОВ «ОДЄТЕКС») зареєстроване як юридична особа 21.02.2005 р., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ().

Видами господарської діяльності позивача є: виробництво нетканих текстильних матеріалів і виробів із них, крім одягу (основний КВЕД: 13.95); ткацьке виробництво (КВЕД: 13.20); виробництво трикотажного полотна (КВЕД: 13.91); виробництво готових текстильних виробів, крім одягу (КВЕД: 13.92); виробництво килимів і килимових виробів (КВЕД: 13.93); виробництво канатів, мотузок, шпагату та сіток (КВЕД: 13.94); виробництво інших текстильних виробів технічного та промислового призначення (КВЕД: 13.96); виробництво інших текстильних виробів, н.в.і.у. (КВЕД: 13.99); виробництво робочого одягу (КВЕД: 14.12); виробництво штучних і синтетичних волокон (КВЕД: 20.60); виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас (КВЕД: 22.21); виробництво тари з пластмас (КВЕД: 22.22); виробництво інших меблів (КВЕД: 31.09); виробництво медичних і стоматологічних інструментів і матеріалів (КВЕД: 32.50); виробництво іншої продукції, н.в.і.у. (КВЕД: 32.99); оптова торгівля текстильними товарами (КВЕД: 46.41); оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям (КВЕД: 46.47); оптова торгівля хімічними продуктами (КВЕД: 46.75); неспеціалізована оптова торгівля (КВЕД: 46.90); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД: 68.20); надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у. (КВЕД: 77.39).

18.07.2023 р. між ELS INTERMODAL LOJISTIК COZUMLERI VE DISTICARET LIMITED SIRKETI (постачальник), з одного боку, та ТОВ «ОДЄТЕКС» (покупець), з іншого боку, було укладено контракт на поставку від 18.07.2023 р. № ELS/1807.

Пунктом 1.2 Контракту № ELS/1807 передбачено, що асортимент, кількість, ціна, умови (строки) оплати та поставки, та інші умови поставки вказуються у проформах-інвойсах на кожну окрему поставку або серію поставок.

Ціна на Товар встановлюється у доларах США з урахуванням базису поставки, включаючи вартість тари, пакування, маркування, а також, з урахуванням інформації про перевезення (п. 2.1 Контракту № ELS/1807).

Ціна одиниці Товару та його загальна вартість може бути змінена лише за згодою сторін (п. 2.2 Контракту № ELS/1807).

Загальна ціна даного Контракту складається з вартості всіх окремих партій Товару та складає до 2 000 000 доларів США (п. 2.3 Контракту № ELS/1807).

Всі розрахунки здійснюються безготівковим шляхом (п.2.4 Контракту No ELS/1807).

Ціна партії Товару закріплена у відповідній Проформі є твердою та не може бути змінена в односторонньому порядку (п. 2.6 Контракту № ELS/1807).

Товар постачається виключно на умовах та в строки визначені цим Договором та проформами-інвойс на кожну окрему партію Товару (п. 3.1 Контракту № ELS/1807).

Умови поставки за даним Контрактом визначаються сторонами у відповідності з інкотермс-2010 та вказуються у проформі-інвойс на кожну окрему поставку (п. 3.2 Контракту № ELS/1807).

Право власності на Товар переходить від постачальника до покупця в момент отримання постачальником 100% вартості Товару, вказаного у Проформі на кожну окрему партію Товару (п. 3.3 Контракт № ELS/1807).

Відправник Товару за даним Контрактом вказується у товаросупровідних документах або інвойсах (п. 3.4 Контракту № ELS/1807).

Товар вважається прийнятим покупцем за якістю, якщо він відповідає сертифікату аналізу, виданому виробником, а за кількістю Товару відповідає кількості, зазначеній у проформі-інвойс (п. 8.1 Контракту № ELS/1807).

Товар має супроводжуватися такими документами:

- інвойс:

- пакувальний лист;

- накладна;

- сертифікат аналізу (п. 8.2 Контракту № ELS/1807).

31.07.2023 р. ELS INTERMODAL LOJISTIK COZUMLERI VE DISTICARET LIMITED SIRKETI у відповідності до вимог п.п.1.2, 2.1 та 2.6 Контракту № ELS/1807 було направлено ТОВ «ОДЄТЕКС» проформу інвойс за № 3004, яким встановлювалася кількість Товару: поліетилен HDPE HF 4760 (BL3) - 22 т., яку зобов`язувалося поставити ELS INTERMODAL LOJISTIК COZUMLERI VE DISTICARET LIMITED SIRKETI, та вартість Товару: 26 994 доларів США, яку мало сплатити ТОВ «ОДЄТЕКС».

Також, вказаною проформою інвойс від 31.07.2023 р. № 3004 було передбачено, що ціни на Товар зафіксовані в доларах США і включають витрати на упаковку, пакувальні матеріали, маркування, завантаження та вивезення. Також, визначено умови поставки: FCA Стамбул.

01.08.2023 р. ТОВ «ОДЄТЕКС», на виконання умов п. 3.3 Контракту № ELS/1807, здійснило грошовий переказ на користь ELS INTERMODAL LOJISTIK COZUMLERI VE DISTICARET LIMITED SIRKETI у сумі 80 982 долари США, що включала 100% оплату вартості Товару, відповідно до інвойсів від 31.07.2023 р. №№ 3004, 3005 та 3006, які були виставлені на оплату постачальником позивачу за три окремі партії Товару за Контрактом № ELS/1807.

У подальшому, ELS INTERMODAL LOISTIK COZUMLERI VE DISTICARET LIMITED SIRKETI складено пакувальний лист від 30.08.2023 р. № 26, комерційний інвойс від 30.08.2023 р. № ELE017, складено лист від 30.08.2023 р., яким додатково повідомило, що ціна: 1227,00 доларів США за тонну на умовах FCA Istanbul, за Товар: поліетилен HDPE HF-4760 (BL3) включає вартість упаковки та маркування та виконало умови щодо поставки Товару, передбачені проформою інвойс від 30.07.2023 р. № 3004, у комерційним інвойсом від 30.08.2023 р. № ELE017.

07.09.2023 р., у зв`язку з прибуттям Товару на митну територію України, ТОВ «ОРІКС ЮГ», в інтересах ТОВ «ОДЄТЕКС» на підставі Договору № СМ-28, було подано митну декларацію за № 23UA70U6 на Товар: полімери етилену в первинних формах (гранульовані), марка HDPE HF4760- BL3-22000 кг. Питома густина 0,954 г/см3, показник плинності розплаву (ПТР) 1,2 грам/10 хвилин при навантаженні 5,0 кгс. Використовується у власному виробництві екструзійних матеріалів. За способом пакування не призначений для роздрібненої торгівлі. Торгівельна марка ЈРС. Виробник «ЈАМ PETROMICAL COMPANY». Країна виробництва IR. Місць 16 РХ/1 мішки на палетах. Вага нетто 22 000 кг.

У графі 22 МД заявлена загальна сума за рахунком 26994 дол. США, курс валюти 36,5686, у графі 12 відомості про вартість товару зазначена сума: 1 077 132,79 грн.

До митної декларації за № 23UA70U6 було додано наступні документи:

- контракт від 18.07.2023 р. № ELS/1807;

- сертифікат якості (аналізу) від 27.07.2023 р. PGP-EXP-JPC-4020;

- пакувальний лист від 30.08.2023 р. № 26;

- комерційний-інвойс від 30.08.2023 р. № ELE017;

- автотранспортна накладна (СMR) від 31.08.2023 р.;

- транзитна декларація Т1 від 30.08.2023 р. 23TR2732;

- сертифікат про походження товару від 30.08.2023 р. MIS-120275-1;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 31.08.2023 р. № 47;

- довідка про автотранспорті витрати від 31.08.2023 р. № 31/08-1;

- лист-повідомлення від постачальника від 30.08.2023 р.;

- характеристики HF-4760 (BL3);

- довідка про склад товару від 07.09.2023 р.;

- договір про надання транспортних послуг від 01.08.2023 р. № 01-08/23;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ;

- звіт про зважування від 07.09.2023 р.;

- договір доручення на надання послуг з митного оформлення вантажів від 24.02.2015 р. № СМ-28.

07.09.2023 р. Одеською митницею було адресовано ТОВ «ОДЄТЕКС» повідомлення щодо надання декларантом додаткових інформації та документів для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів.

07.09.2023 р. на виконання вимог митного органу ТОВ «ОДЄТЕКС», через ТОВ «ОРІКС ЮГ», було адресовано Одеській митниці лист №206, яким надано запитувану інформацію, а також повідомлено, що ELS INTERMODAL LOJISTIK COZUMLERI VE DISTICARET LIMITED SIRKETI було одночасно виписано 3 рахунки-фактури, а саме: №3004, №3005 та №3006 на поставку трьох окремих партій Товару за Контрактом № ELS/1807. ТОВ «ОДЄТЕКС» було прийнято рішення об`єднати суму платежів за трьома рахунками-фактури та сплачено на користь постачальника грошову суму в розмірі 80 982 доларів США за 66 тони Товару, що включає в себе 100% передплату за проформою-інвойс від 31.07.2023 року №3004, у розмірі 26 994 доларів США за 22 тонни Товару.

Разом з листом від 07.09.2023 року позивачем були надані наступні документи:

- проформи-інвойс від 31.07.2023 р. №№ 3004, 3005 та 3006;

- платіжна інструкція в іноземній валюті від 01.08.2023 р. №190 на грошовий переказ від ТОВ «ОДЄТЕКС» на користь ELS INTERMODAL LOJISTIK COZUMLERI VE DISTICARET LIMITED SIRKETI, яка містила в графі призначення платежу інформацію про те, що грошовий переказ, у сумі 80 982 долари США, здійснено відповідно до проформ-інвойсів від 31.07.2023 р. №№ 3004, 3005 та 3006 відповідно до Контракту від 18.07.2023 р. № ELS/1807;

- виписка з банківського рахунку ТОВ «ОДЄТЕКС» на дату 01.08.2023 р., сформована 04.09.2023 р. за № 41010076, яка містила інформацію про здійснення ТОВ «ОДЄТЕКС» грошового переказу 01.08.2023 р. на користь ELS INTERMODAL LOJISTIK COZUMLERI VE DISTICARET LIMITED SIRKETI, y сумі 80982 долари США, здійсненого відповідно до проформ-інвойсів від 31.07.2023 №№ 3004, 3005 та 3006 відповідно до Контракту від 18.07.2023 р. № ELS/1807;

- інформацію від біржових організацій про вартість товару або сировини від 04.08.2023 р.;

- інформацію від біржових організацій про вартість товару або сировини від 10.08.2023 р.;

- інформацію від біржових організацій про вартість товару або сировини від 18.08.2023 р.

07.09.2023 р. Одеською митницею Держмитслужби України було прийнято рішення № UA500500/2023/000579/2 про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість Товару:

- графа 25: кількість 22000 кг;

- графа 27: ціна товару 26 994 дол. США;

- графа 28: розрахована декларантом митна вартість товару: валюта дол. США, курс 36,5686, сума у валюті 29 455,1300, сума у грн 1077132,7900

- графа 30: коригування грн; графа 29: код МВВ декларанта 1; : валюта дол. США; вартість за одиницю: 1,4700; загальна сума 32 340, кількість 22000; графа 31: код MBB митниці 6.

В прийнятому рішенні Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000579/2 від 07.09.2023 року зазначено наступне:

1)згідно п. 3.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 18.07.2023 № ELS/1807, передбачено 100 відсоткову передплату за товар згідно проформи інвойсу, до митного оформлення надано проформу інвойс від 31.07.23 №3004 на суму 26994 дол. США, але у наданому банківському документі від 19.07.23 є посилання на іншу рахунок фактуру (№3003 від 18.07.23) та іншу суму (25657,5 дол. США);

2) відповідно до п п.в) п1 ч.10 ст.58 Митного кодексу України (далі МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. У наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні числові дані щодо згаданої складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

У зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості Одеською митницею сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 07.09.2023 p. №UA500500/2023/001171, якою відмовлено у митному оформлення (випуску) товарів.

У вказаному рішенні у Розділі ІІІ зазначено, що у митному оформленні (випуску) товарів відмовлено у зв`язку з тим, що митну вартість не можна визначити шляхом послідовного використання методів зазначених у ст. 58, 59, 60, 61, 62, 63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними приписами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT), другорядним методом резервним. Митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості № UA500500/2023/000579/2 від 07.09.2023 року. Рішення про відмову у митному оформленні може бути оскаржено у порядку передбаченому гл. 4 Закону України від 13/03/2012 №4496-VІ «ПРО МИТНИЙ КОДЕКС УКУРАЇНИ».

Вважаючи, що рішення Одеської митниці про корегування митної вартості товарів №UA500500/2023/000579/2 від 07.09.2023 р та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 07.09.2023 p. №UA500500/2023/001171 протиправними, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом про його скасування.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення податкового законодавства відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень дотримані не були, оскільки рішення відповідачем прийнято передчасно, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Митний Кодекс України (далі МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

У відповідності до ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 ст.54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Згідно з частинами першою - другою статті 57 вказаного Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) па основі додавання вартості (обчислена вартість); і) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться па митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції").

За приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GАТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Аналізуючи наведені у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару №UA500500/2023/000231/2 від 09.03.2023 р. підстави їх винесення, суд зазначає таке.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості у разі використання митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен зазначити реквізити таких декларацій, а також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися органом доходів і зборів при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядного методу - за ціною щодо подібних (аналогічних) товарів.

При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Орган доходів і зборів зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

У п.33 оскаржуваних рішень, у якому мають бути викладені обставини прийняття рішення, зазначені посилання на митні декларації, в порівнянні з якою співставлялась вартість товару.

Так, у оскаржуваному рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номеру та дати митної декларації, яка була взята для визначення митної вартості оцінюваних товарів, та їх вартості за одиницю товару митний орган не навів жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, характеристик таких товарів, умов поставки, комерційних умов тощо всупереч положенням пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Разом з тим, визначення більшої ціни товару у МД від 01.06.2023 № UA500500/2023/18836 не є безумовною підставою для коригування вартості товару в бік збільшення.

Згідно з приписами пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути па ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Митним органом в оскаржуваному рішенні №UA500500/2023/000579/2 зазначено, серед іншого, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, а саме: 1) відповідно до п п.в) п1 ч.10 ст.58 Митного кодексу України (далі МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. У наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні числові дані щодо згаданої складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, з огляду на таке.

Відповідач в обґрунтування правомірності своїх рішень посилається на те, що згідно п. 3.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 18.07.2023 № ELS/1807, передбачено 100 відсоткову передплату за товар згідно проформи інвойсу, до митного оформлення надано проформу інвойс від 31.07.23 №3004 на суму 26994 дол. США, але у наданому банківському документі від 19.07.23 є посилання на іншу рахунок фактуру (№3003 від 18.07.23) та іншу суму (25657 дол. США).

В свою чергу суд зауважує, що митна вартість товару становить 1077 132,79 грн та складається: - з ціни договору (контракту), сплаченої ТОВ «ОДЄТЕКС» на користь ELS INTERMODAL LOJISTIK COZUMLERI VE DISTICARET LIMITED SIRKETI за контрактом від 18.07.2023 р. № ELS/1807, у сумі 26 994 доларів США, що еквівалентна 987 132,788 грн., на підтвердження чого митному органу було надано: контракт від 18.07.2023 р. № ELS/1807; сертифікат якості (аналізу) від 27.07.2023 р. PGP-EXP-JPC-4020; пакувальний лист від 30.08.2023 р. № 26; комерційний-інвойс від 30.08.2023 р. № ELE017; валюті від 01.08.2023 р. №190; - платіжна інструкція в іноземній сертифікат про походження товару від 30.08.2023 р. MIS-120275-1; автотранспортна накладна (CMR) від 31.08.2023 року; транзитна декларація Т1 від 30.08.2023 року 23ТR2732; рахунок-фактура про надання транспортно-експедеційних послуг від 31.08.2023 року №47; довідка про автотранспортні витрати від 31.08.2023 року №31/08-1; лист-повідомлення від постачальника від 30.08.2023 р.; характеристики HF-4760 (BL3); довідка про склад товару від 07.09.2023 р.; договір про надання транспортних послуг від 01.08.2023 року №01-08/23; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ; звіт по зважування від 07.09.2023 року; договір доручення на надання послуг з митного оформлення вантажів від 24.02.2015 року №СМ-28

При цьому суд погоджується з доводами представника позивача стосовно того, що платіжна інструкція від 19.07.2023 року №183 уповноваженою особою декларанта була надана до митного оформлення разом з митною декларацією помилково та ніякого відношення до поставки та оплати Товару за проформою-інвойс від 31.07.2023 року №3004 не мала, оскільки такі доводи підтверджуються матеріалами справи. Надані позивачем до митного оформлення Товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

При цьому, Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 21.04.2021 р. по справі № 809/1838/15 зазначено: «Суд звертає увагу на те, що, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, с недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів. Крім того, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації».

Відповідач в обґрунтування правомірності своїх рішень також посилається на те, що відповідно до п п.в) п1 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України (далі МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. У наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні числові дані щодо згаданої складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Судом встановлено, що до митного оформлення Товару позивачем було подано транзитну декларацію від 30.08.2023 р. 23TR2732, оскільки, митна декларація країни відправлення у позивача відсутня, у зв`язку з тим, що експорт Товару здійснювався не безпосередньо виробником на адресу позивача, а відповідача було повідомлено експортувався через третю країну (Туреччина) про листом від 07.09.2023 р. При цьому, згідно з ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України, копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства країни.

Верховним Судом з аналогічних правовідносин було сформовано правову позицію, висловлену ним у постанові від 19.03.2019 р. у справі № 810/4116/17, відповідно до якої ненадання позивачем митної декларації країни відправлення не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару.

Також, Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 р. по справі № 804/4365/16 виклав правову позицію, що митний орган повинен витребувати документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

07.09.2023 р., разом з митною декларацією № 23UA70U6, позивачем було надано митному органу: Контракт від 18.07.2023 р. № ELS/1807, п. 2.1 якого передбачено, що ціна на Товар включає вартість тари, пакування, маркування; проформу-інвойс від 31.07.2023 р. № 3004 зі змісту якого вбачається, що ціна за Товар включає вартість упаковки, навантаження, пакувальних матеріалів (в т.ч. піддонів), маркування та виконання експортних формальностей у країні Продавця; а також лист-повідомлення постачальника від 30.08.2023 р., який містить аналогічну інформацію.

Окрім того, у самій митній декларації № 23UA70U6 у графі 37 було зазначено «ZZ00», що значить тара не зворотна та її вартість входить у ціну товару.

Від так, у даному випадку вартість пакування не є витратами, які понесені покупцем, у зв`язку з чим не є такими, що додатково включаються у митну вартість товару, а відтак, у інвойсі, пакувальному листі, тощо правомірно не зазначено окремо вартості пакування та тари, оскільки їх вартість входить до вартості товару та є її складовою частиною. Наведений висновок повністю відповідає позиції, викладеній у постановах Касаційного адміністративного суду y складі Верховного Суду від 21.03.2023 р. по справі № 815/5817/17, від 20.09.2023 р. по справі № 815/5783/17.

На думку суду, наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за резервним методом.

Отже, доводи митного органу в цій частині також не можуть бути покладені в основу рішення про коригування митної вартості товарів.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи містили розбіжності є необґрунтованими. Крім того, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої митної вартості товару судом не встановлено.

Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що висновки відповідача є протиправними та не відповідають наявним в матеріалах справи доказам та умовам поставки, визначеними сторонами зовнішньоекономічного контракту, оскільки подані позивачем для митного оформлення документи не містять розбіжностей в частині визначення загальної вартості товару, а наявні розбіжності не впливають на правильність визначення митної вартості товару.

Щодо обраного відповідачем методу митної вартості, суд зазначає наступне.

Як вже наголошувалося судом вище, відповідно до статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

За змістом статті 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 55 МКУ прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів повинно містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію, у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. При коригуванні митної вартості товарів за другорядними методами, передбаченими статями 59, 60 та 64 цього Кодексу, у рішенні обов`язково зазначаються помер та дата митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів (пункту 2.1 розділу II Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).

При цьому в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 19.06.2018 у справі №826/6346/16.

Оскільки раніше суд дійшов висновку про відсутність у спірному випадку підстав для коригування митної вартості, то і обрання відповідачем резервного методу замість обраного позивачем є необґрунтованим.

Посилання відповідача в рішеннях про коригування митної вартості товару на відомості з довідкової інформації не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Крім цього, суд звертає увагу, що посилання відповідача в спірному рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з баз даних ЄАІС Держмитслужби України не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару за ціною договору.

Слід зазначити, що Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) ДФС (Держмитслужби) України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості перевірити наявну у ній інформацію.

Щодо цього питання, Верховний Суд сформував правову позицію, зазначивши, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого Позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанови від 21.02.2018 у справі №820/17417/14, від 04.09.2018 у справі №818/1186/17).

У зв`язку із цим суд вважає висновок митного органу про те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів необґрунтованим.

З урахуванням наведеного, твердження митного органу, якими обґрунтовано рішення про коригування митної вартості товару є безпідставними, так як контролюючим органом не доведено існування розбіжностей у числових значеннях митної вартості товару, що унеможливили б визначення митної вартості за ціною контракту, тобто за першим методом.

Згідно з положеннями статті 318 Митного кодексу України, митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція щодо застосування відповідних норм права, зокрема, у постановах від 02.07.2019 року по справі №160/8573/18, від 18.07.2019 року по справі №821/829/18, від 29.07.2019 року по справі №815/5354/16.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені МК України, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості за ціною договору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що рішення про коригування митної вартості товару № № UA500500/2023/000579/2 від 07.09.2023 р. та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 07.09.2023 року №UA500500/2023/001171 прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у спосіб обраний позивачем.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ТОВ «ОДЄТЕКС» при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 2 684, 00 грн., відповідно до платіжного доручення №13864 від 21.09.2023 року.

З урахуванням викладеного, та враховуючи, що адміністративний позов підлягає задоволенню, на користь позивача з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Також як вбачається з матеріалів справи 25.10.2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про стягнення з Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на користь ТОВ «ОДЄТЕКС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Розглянувши вказане клопотання суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилами частини сьомої цієї статті, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами частини третьої цієї статті, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

А за правилами частини четвертої цієї статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На виконання вимог цієї норми позивач надав суду копії: договору, банківська виписка, акт приймання-передачі наданих послуг.

За правилами частини п`ятої-сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст. 134 КАС України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Судом встановлено, що у своїй заяві позивач просить стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Судом встановлено, що між ТОВ « ОДЄТЕКС» та АО «Щит» укладено договір про надання правової допомоги від 11.09.2023 р. № 1-109.

Згідно з п. 4.1 Договору за послуги, що надаються АО «Щит» в межах цього Договору, Клієнт сплачує грошові кошти в розрахунку вартості однієї години надання послуг 800 (вісімсот) грн (без ПДВ). Оплата здійснюється протягом 5-ти робочих днів з дня підписання Акту приймання-передачі наданих правових послуг.

24.10.2023 р. між ТОВ «ОДЄТЕКС» та АО «Щит» було складено акт приймання- передачі наданих правових послуг № 2 (далі - Акт № 2), згідно якого АО «Щит» в порядку та на умовах, передбачених договором про надання правової допомоги від 11.09.2023 року №1-109 надало Клієнту комплекс правових послуг, загальна вартість яких складає 10 000, 00 грн., а саме:

1. Підготовка та подання до Одеського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, визнання протиправною та скасування картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів, в тому числі, аналіз та дослідження наданих Клієнтом документів, пошук та вивчення судової практики Верховного Суду з аналогійних правовідносин, копіювання та засвідчення документів, які долучаються до позову (справа № 420/26277/23), витрачений час 9 год. 30 хв.

2. Підготовка та подання відповіді на відзив (справа № 420/26277/23), витрачений час - 3 год.

Відповідно до п.3 акту №2 зазначено, що АО «Щит» засвідчує оплату Клієнтом наданих правових послуг у розмірі 10 000, 00 грн. Оплату зараховано за рахунок авансового платежу, сплаченого Клієнтом 11.09.2023 року у розмірі 40 000,00 грн. на виконання вимог п. 4.1.1 Договору. Сума невикористаного авансу на момент підписання даного акту складає 20 000, 00 грн.

Згідно фільтрованої виписки з банку за період з 01.01.2023 року по 24.10.2023 рік позивачем 11.09.2023 року сплачено 40 000, 00 грн. за договором про надання правової допомоги від 11.09.2023 року №1-109. Без ПДВ08.11.2023 р. ТОВ «ОДЄТЕКС» здійснило оплату згідно Акту № 5.

Отже, як зазначає представник позивача, всього понесено судових витрат на професійну правничу допомогу 10000,00 грн.

Згідно висновку Верховного Суду, висвітленого у Постанові від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч.ч.6,7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року по справі №160/6899/20.

З урахуванням зазначеного та розрахунку витрат часу, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн. є непропорційним до предмета спору та складності справи.

Таким чином, враховуючи викладене, категорію справи, суд вважає за можливе присудити з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь кожного з позивачів понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 4000,00 грн. та саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є пропорційним до предмета спору.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Державної митної служби України від 07.09.2023 р. №UА500500/2023/000579/2 про коригування митної вартості товарів.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 07.09.2023 р. № ЄА500500/2023/001171.

Стягнути з Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, 21А, м. Одеса, 65078, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» (вул. Бригадна, буд. 131, м. Одеса, 65010, Код ) сплачений судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн.

Стягнути з Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, 21А, м. Одеса, 65078, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» (вул. Бригадна, буд. 131, м. Одеса, 65010, Код ) витрати на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» (вул. Бригадна, буд. 131, м. Одеса, 65010, Код );

Відповідач: Одеська митниця (код ЄДРПОУ ВП 44005631, 65078, м.Одеса, вул. Івана та Юрія Липи, 21-а)

Суддя П.П.Марин