Справа № 340/672/24
Суддя: Ю.П. ПАСІЧНИК
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м.Кропивницький Справа № 340/672/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасічника Ю.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач) просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (код ЄДПРОУ НОМЕР_3 ) (по стройовій частині) №368 від 25.12.2023, яким молодшого сержанта ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) визнано таким, що самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДПРОУ - НОМЕР_3 ) надати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) медичну допомогу, а саме: надати направлення до медичного пункту військової частини та в подальшому на відповідне стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини, а також направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню його придатності до військової служби.

Ухвалою суду від 13.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, крім того, за клопотання позивача витребувано у відповідача: - акт службового розслідування, що проведене у військовій частині НОМЕР_2 за фактом самовільного залишення ОСОБА_1 військової частин; - матеріали службового розслідування за фактом самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини; - наказ командира військової частини НОМЕР_2 за результатами службового розслідування за фактом самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини. (а.с.48).

Обгрунтовуючи вимоги позивач вказує, що проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 на посаді номеру обслуги 1 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №196 від 17.07.2023.

Під час проходження служби 28.08.2023 та 27.10.2023 отримав мінно-вибухові травми та акубаротравми у зв`язку з чим здійснював лікування та отримував консультації лікарів, що підтверджується відповідними записами в медичній книжці.

Вказує, що 24.11.2023, у зв`язку з загостренням симптомів хвороб та больового синдрому, звернувся з рапортом до командування військової частини про надання йому медичної допомоги до якого було долучено необхідні документи. У відповідь на рапорт, листом №2393/29/279 від 26.12.2023 військова частина НОМЕР_2 фактично відмовила у наданні медичної допомоги, зазначивши наступне: «… відповідно до доповіді командира вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , 24.12.2024 молодший сержант ОСОБА_1 безпідставно залишив місце несення служби…». При цьому жодних підтверджуючих документів щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 надано не було.

В подальшому продовжив лікування і у зв`язку з загостренням хвороби, 28.12.2023 повторно звернувся з рапортом про надання медичної допомоги.

Листом №2393/18/187 від 30.01.2024 позивача було повідомлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №368 від 25.12.2023, з 25.12.2023 вважається таким, що самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 .

Вважаючи наказ №368 від 25.12.2023 та відмову у направленні на лікування протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти позову відповідачем, 07.03.2024 надано до суду відзив на позов, яким вимоги не визнаються з підстав зазначених у відзиві, а також надано витребувані документи (а.с.51-86).

Дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.07.2023 №196 позивача зараховано до списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а.с.69).

У зв`язку з отриманням мінно вибухових травм, з 29.08.2023 по 04.09.2023 та з 27.10.2023 по 01.11.2023; 07.12.2023 позивачеві надавалась медична допомога та він проходив лікування у військових частинах НОМЕР_2 та НОМЕР_4 , що підтверджується медичною документацією долученою позивачем до позову (а.с.17-28) та зафіксовано медичною характеристикою, складеною за місцем служби позивача (а.с.81).

24.12.2023 під час вечірньої перевірки встановлено відсутність позивача за місцем проходження служби, про що командира військової частини НОМЕР_2 було поінформовано рапортом від 25.12.2023 (а.с.56).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.12.2022 №1803 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини (а.с.63,64).

За наслідками службового розслідування, проведеного в період з 25.12.2023 по 04.01.2024, складено Акт, яким встановлено факт відсутності позивача з 24.12.2023 на службі без поважних причин (а.с.61-68).

25.12.2023 командуванням військової частини НОМЕР_2 видано наказ №368, яким позивача визнано таким, що самовільно залишив військову частину та його виключено з усіх видів забезпечення (а.с.70).

Крім того, як зазначає позивач, він двічі, 24.11.2023 та 28.12.2023 (а.с.31,32,34-36) звертався до відповідача із рапортами про надання медичної допомоги, на які на його переконання позитивних відповідей надано не було.

Не погоджуючись із змістом наказу №368 від 25.12.2023, а також відсутності позитивних відповідей на рапорти від 24.11.2023 та 28.12.2023, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача надати медичну допомогу.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до ст. 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Долучені до матеріалів справи рапорти позивача від 24.11.2023 та 28.12.2023 (а.с.31,32,34-36) не містять будь-яких доказів, що вони доведені до командування військової частини НОМЕР_2 безпосередньо або засобами поштового зв`язку.

Посилання позивача на листи від 26.12.2023 та 30.01.2024 (а.с.33,37), які на його переконання свідчать про результати розгляду його рапортів, суд до уваги не приймає, оскільки вказані листи надані на звернення представника позивача, і при цьому зміст звернень з вказаних листів достеменно неможливо встановити, а також надані військовими частинами, які не уповноважені розглядати рапорти позивача від 26.12.2023 та 30.01.2024.

Щодо визнання незаконним та скасування наказу від 25.12.2023 №368.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (надалі Закон №2232- XII), нормами «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі Положення № 1153/2008), а вразі необхідності, Дисциплінарним Статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (надалі Дисциплінарний Статут ЗСУ).

Дисциплінарний Статут ЗСУ визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

У пункті 1 розділу ''Загальні положення'' Статуту ВС ЗСУ визначено, що Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

Відповідно до пункту 12 розділу ''Загальні обов`язки військовослужбовців'' Статуту ВС ЗСУ про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до пунктів 84-85 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Як вбачається з матеріалів справи виданню оскаржуваного наказу передувало службове розслідування, яким встановлено факт самовільного залишення військової частини.

При цьому суду зазначає, що фактично з 25.12.2023 позивач самовільно, без будь-якого рішення командування військової частини НОМЕР_2 , відбув з місця служби для проходження лікування, що по сутні є самовільним залишення місця служби.

Зважаючи на встановлення в ході службового розслідування факту самовільного залишення позивачем військової частини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. ПАСІЧНИК