Справа № 580/9268/23
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/9268/23 Суддя (судді) першої інстанції: Петро ПАЛАМАР
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в якому просить:

-визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 15.09.2023 №97 про відмову у переведені ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу»;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 відповідної до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Уманської районної державної адміністрації Черкаської області від 25.08.2023 №01-01-37/2335, №01-01-37/1/2335 з урахуванням виплачених сум.

Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 05 грудня 2023 року відмовив у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. В обгрунтування скарги апелянт зазначила, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, суперечить нормам матеріального права та усталеній судовій практиці, а тому підлягає скасуванню. Позивачка, покликаючись на висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, зазначила, що після 01.05.2016 (дати набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є інвалідом ІІ групи (загальне захворювання) та з 29.11.2012 перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області і відповідно до протоколу №1056 від 21.01.2013 останній призначено пенсію по інвалідності згідно Закону України №1058-IV.

31.03.2014 позивач звернулась із заявою до відповідача про переведення на пенсію по інвалідності державної служби.

Розпорядженням №129397 від 08.04.2014 позивача переведено на пенсію по інвалідності внаслідок роботи на держслужбі згідно Закону України №3723-ХІІ з 31.03.2014.

01.03.2019 позивачку переведено на пенсію за віком згідно Закону №1058-IV, оскільки розмір пенсії є більшим ніж призначеної по інвалідності згідно Закону №3723-ХІІ.

08.09.2023 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІУ, на пенсію по інвалідності по ст. 37 Закону № 3723-XII.

15.09.2023 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №97 відмовлено у переведенні на інший вид пенсії по Закону України «Про державну службу», оскільки позивачка переведена з 31.03.2019 з пенсії по інвалідності Закону України «Про державну службу» згідно стажу держслужбовця на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також вказано, що за результатом розгляду поданих документів та матеріалів пенсійної справи встановлено, що після проведення перерахунку за матеріалами пенсійної справи, розмір пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» склав 2783,25x1,197х80%=2665,24 грн., а на сьогоднішній день розмір пенсії по інвалідності становить 3918,75 грн., тобто перерахунок призводить до зменшення розміру пенсії та є недоцільним. Також повідомлено, що призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №889-УІІІ не передбачено.

Вважаючи свої права порушеними, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на день набрання чинності Законом №889-VIIІ (01.05.2016), позивачка не працювала на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, то їй, окрім іншого (страхового стажу і віку), потрібно мати 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених Законом та актами Кабінету Міністрів України, а оскільки у позивачки вказаний стаж відсутній, підстав для задоволення позову немає.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

01.05.2016 набрав чинності Закон № 889-VIII.

Відповідно до статті 90 цього Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Отже, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями пункту 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі №466/6057/17, від 16.12.2021 у справі №538/804/17, від 22.06.2021 у справі №308/67/17, від 29.09.2022 у справі №234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі №431/991/17, від 27.01.2023 у справі №340/4184/21.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби

Оскільки позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, робота на якій зараховується до державної служби, колегія суддів приходить до висновку, що позивачка має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому то відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 березня 2019 року по справі №507/926/17, від 03 квітня 2019 року по справі №398/3484/16-а та від 14 листопада 2019 року по справі №348/2369/16-а.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідачів на те, що законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01 травня 2016 року, які підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені п.10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положень» Закону № 889-VIII, і норми, передбачені ч. 1 ст.37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік, стаж державного службовця і страховий стаж, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому, орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 від 13 лютого 2019 року.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивачки про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 15.09.2023 №97 про відмову у переведені ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 відповідної до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Уманської районної державної адміністрації Черкаської області від 25.08.2023 №01-01-37/2335, №01-01-37/1/2335 з урахуванням виплачених сум, колегія суддів зазначає наступне.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зазначає, що чинним законодавством України встановлена можливість подання відповідної заяви про призначення (перерахунок) пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України та визначено екстериторіальний принцип обробки заяв. А тому, оскільки відповідальним за прийняття оскаржуваного рішення є орган Пенсійного фонду, що розглядав таку заяву, належним способом захисту порушеного права є зобов`язання саме такого органу Пенсійного фонду призначити (перерахувати) пенсію.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

Тобто, відповідальним за виплату пенсії є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. Втім, підстави для зобов`язання останнього прийняти рішення про призначення та нарахування пенсії ОСОБА_1 відповідної до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Уманської районної державної адміністрації Черкаської області від 25.08.2023 №01-01-37/2335, №01-01-37/1/2335 з урахуванням виплачених сум на момент розгляду справи відсутні, оскільки права позивача в цій частині Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області не порушені.

В той же час, суд зауважує, що судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При встановленні порушення права позивача у спірних правовідносинах суд має вирішити питання про відновлення такого права.

В силу статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вказане, позовні вимоги слід задовольнити шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 з 08.09.2023 пенсії відповідної до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Уманської районної державної адміністрації Черкаської області від 25.08.2023 №01-01-37/2335, №01-01-37/1/2335.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 15.09.2023 №97 про відмову у переведені ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 з 08.09.2023 пенсію по інвалідності згідно ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Уманської районної державної адміністрації Черкаської області від 25.08.2023 №01-01-37/2335, №01-01-37/1/2335 з урахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких