Справа № 686/3368/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/3368/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салоїд Н.М.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

19 березня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представника позивача: Мельничук О.Я.,

відповідача: Грехова Т.К.,

представника відповідача: Воробей П.О.,

перекладача: Приймак І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання для ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2024 року позивач, Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 (відповідача), в якому просило ухвалити рішення про затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 для ідентифікації та забезпечення примусового видворення, строком на шість місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства відповідача.

Хмельницький окружний адміністративний суд позов задовольнив у повному обсязі. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є громадянином російської федерації., який порушив правила перебування іноземців на території України. 27.01.2024 перетнув Державний кордон України з республікою білорусь поза межами пункту пропуску. Крім того встановлено, що відповідач певний час проживав на території України незаконно та не вживав жодних заходів для легалізації свого становища, не має постійного заробітку та роботи.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що застосування судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні положення частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі № 754/2198/17, порушує процедуру примусового видворення відповідача, оскільки обов`язковим є попереднє прийняття органом рішення про примусове повернення відповідача з території України. Стверджує, що уповноваженим органом не приймалось таке попереднє рішення про примусове повернення відповідача.

Також зазначає, що відповідач з моменту затримання не був забезпечений перекладачем, що є втручанням в його права.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.02.2024 працівниками правоохоронних органів виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України з порушенням міграційного законодавства. Документи, які б давали право на виїзд, а також документи, які підтверджують законність перебування на території України у нього відсутні.

Управлінням здійснювались заходи щодо встановлення особи та наявності чи відсутності підстав для перебування на території України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою вжиття заходів, відповідно до компетенції. Так, було встановлено, що відповідач документований паспортом громадянина рф 50 18 841233 від 09.07.2018, виданим ГУ МВД росії по Новосибірській області.

За результатами перевірки, проведеної за наявними обліками територіальних органів ДМС та відомчої інформаційної системи ЄІАС УМП встановлено, що ОСОБА_1 громадянства України не набував, посвідкою на постійне проживання та тимчасове проживання не документований із заявами про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту не звертався.

Зі слів відповідача, він 27.01.2024 зайшов на територію України з території республіки білорусь поза межами пункту пропуску.

01.02.2024 до УДМС у Хмельницькій області надійшов лист УСР ГУНП в Хмельницькій області щодо громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому вказано, що він не має офіційних документів, які дозволяють законно знаходитись на території України та становить загрозу охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, та вбачають за доцільне прийняти рішення про поміщення до ПТПІ громадянина російської федерації ОСОБА_1 .

Відповідач не має постійного місця проживання на території України, у нього відсутнє достатнє фінансове забезпечення для проживання в Україні та для виїзду за межі території України, а також відсутній документ який би посвідчував його особу та давав право на виїзд за межі території України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 289 КАС України (в редакції Закону №2952-IX від 24.02.2023, який набрав чинності із 23.03.2023), за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви.

Колегія суддів зазначає, що такий захід як затримання не застосовується автоматично, а лише за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.289 Кодексу, а саме: за наявності обґрунтованих підстав вважати, що такий іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

При цьому, доведення наявності підстав, передбачених вказаною нормою, покладено на територіальний орган ДМС України, як суб`єкта владних повноважень, яким ініційовано питання щодо затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Також, колегія суддів зазначає, що абзац перший частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в редакції Закону № 2952-IX від 24.02.2023 зазнав змін, а саме: Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Тобто, рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства може прийматися у двох випадках:

- якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення,

- або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач є громадянином російської федерації, який порушив правила перебування іноземців на території України. 27.01.2024 перетнув Державний кордон України з республікою білорусь поза межами пункту пропуску.

Крім того встановлено, що відповідач певний час проживав на території України незаконно та не вживав жодних заходів для легалізації свого становища, не має постійного заробітку та роботи.

Щодо доводів представника відповідача про те, що до відповідача не застосовувалась процедура попереднього прийняття рішення про його примусове повернення, то колегія суддів зазначає, що вказані обставини не відповідають вищезазначеним змінам до абзацу першого частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в редакції Закону № 2952-IX від 24.02.2023.

Водночас, матеріали справи містять інформацію про адміністративне затримання позивача за незаконний перетин кордону (а.с.15-17), що є обґрунтованою підставою для прийняття рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

При цьому, у відповідача відсутні документи, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України в силу вимоги ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення до нього не застосовувалося.

Доводи представника позивача, що відповідач з моменту затримання не був забезпечений перекладачем та адвокатом, що є втручанням в його права, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріали адміністративного затримання (а.с. 15-16) містять інформації та підпис ОСОБА_1 про відсутність потреби залучення перекладача. Крім того, в заяві від 01.02.2024 (а.с. 21), ОСОБА_1 , власноручно зазначив, що українську мову розуміє, послуг перекладача та адвоката не потребує.

З огляду на те, що на території України з 24.02.2022 триває військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, колегія суддів вважає, що здійснення міграційним органом посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здійснення ефективного реагування держави на загрози її безпеці.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29 травня 2023 року у справі № 522/5683/22.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.