Справа № 300/1942/24
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"22" березня 2024 р. справа № 300/1942/24

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду Скільського І.І., в адміністративній справі № 300/1942/24 за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання до вчинення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) 18.03.2024 звернулась в суд з позовом до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач) в якому просить суд зобов`язати відповідача відкрити виконавче провадження з примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 06.03.2024 у справі №300/4347/23 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (, вул.Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2024 для розгляду справи №300/1942/24 призначено суддю Скільського І.І.

19.03.2024 до відкриття провадження у справі №300/1942/24 ОСОБА_1 , подала до суду заяву про відвід судді, в якій зазначає про те, що суддя Скільський І.І. не може розглядати цю справу, з огляду на те, що він здійснював розгляд справи №300/444/24 за її позовом - ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, де на думку позивача будучи упередженим умисно зробив грубе порушення її прав і свобод, а саме порушив: статтю 8 Конституції України, так як не визнає та не використовує принцип верховенства права не враховує Конституцію України як найвищу юридичну силу та її норми, які є нормами прямої дії; статтю 4 Конституції України, так як, не виконав норму чинного Положення про паспорт громадянина України затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.92 р. № 2503-ХІІ, не визнає та не виконує Закону України "Про правотворчу діяльність", а саме максиму права, що якщо Конституцією України встановлено інші правила, ніж правила, які можуть бути передбачені в інших інструкціях, то застосовується правила Конституції України. Також зазначила з наведених підстав звернулася з відповідними скаргами до Консультативної ради європейських суддів, до Вищої Ради Правосуддя, до голови Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Відповідно до ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.03.2024 суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, у зв`язку з чим адміністративну справу №300/1942/24 передано для вирішення питання про відвід, судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2024, для розгляду заяви про відвід визначено суддю Микитин Н.М.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного судового засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно частини 8 статті 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Керуючись вказаними приписами процесуального закону, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви про відвід судді в порядку письмового провадження.

Вивчивши подану ОСОБА_1 заяву про відвід та матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, зважаючи на такі обставини.

Підстави для відводу (самовідводу) судді встановлено статтею 36 КАС України. Так, відповідно до частини 1 цієї статті, суддя не може брати участь в розгляді адміністративної справи та підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-3, 5 частини першої статті 36, статті 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Відтак, заява позивача про відвід суддів не підпадає під дію пунктів 1-3, 5 частини першої статті 36, статті 37 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому на позивача покладений обов`язок доведення обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів, з посиланням на конкретні обставини, які мають бути підтверджені відповідними доказами.

Однак, в заяві про відвід судді Скільського І.І., позивачем обставини, визначені пунктами 1-3, 5 частини першої статті 36, статтею 37 Кодексу адміністративного судочинства України, не зазначені, не наведено доказів особистої заінтересованості судді в результаті розгляду справи, а відтак на позивача покладений обов`язок доведення підставності сумніву в неупередженості або об`єктивності судді, з посиланням на конкретні факти, які мають бути підтверджені відповідними доказами.

Так, обґрунтовуючи заяву про відвід судді Скільського І.І., позивач вказує, що при розгляді справи №300/444/24 позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, де відмовляючи у задоволенні позову, суддя Скільський І.І., будучи упередженим умисно зробив грубе порушення її прав і свобод.

Однак, на думку суду наведені підстави не можуть вказувати на упередженість чи необ`єктивність судді Скільського І.І.

При цьому, слід зазначити, що частиною 4 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Інших доводів, підтверджених належними доказами, які б свідчили про наявність підстав для відводу судді Скільського І.І., що викликають обґрунтований сумнів у його упередженості чи необ`єктивності, представником позивача не надано.

Відтак, незгода позивача із процесуальними діями та рішеннями судді при розгляді адміністративної справи №300/1942/24, не можуть бути підставою для відводу судді.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Ветштайн проти Швейцарії" суд зазначив, що безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. При вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v.), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі потрібно визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Обставини, якими обґрунтовує свої вимоги позивач, не свідчать про упередженість чи необ`єктивність судді.

За наведених підстав та вказаних правових норм, враховуючи те, що єдиною підставою заявлення судді Скільському І.І. відводу від розгляду справи №300/1942/24 слугувала незгода позивача із рішенням судді від 14.03.2024 у справі №300/444/24, а також, зважаючи на відсутність будь-яких письмових доказів, що підтверджували б наявність ознак упередженості чи необ`єктивності у діях судді, заява ОСОБА_1 про відвід є необґрунтованою та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 36, 39, 40, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 від 19.03.2024 про відвід судді Скільського І.І. у справі №300/1942/24 за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання до вчинення, - відмовити.

Ухвала, окремо від рішення суду, не оскаржується та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя Микитин Н.М.