Справа № 753/22570/23
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича поданої в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачової Катерини Володимирівни про оскарження рішення, дій та бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачової Катерини Володимирівни, в якому просив суд:

визнати протиправною відмову начальника Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центральнтого міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м. Київ) Анатолія Зайця від 27.11.2023 № НОМЕР_4/2 у здійсненні перерахунку заборгованості у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 та поверненні надмірно стягнутих грошових коштів позивачу в розмірі 17 000 грн;

скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачової Катерини Володимирівни про відкриття виконавчого провадження від 14.11.2023 № НОМЕР_4;

зобовязати уповноважених осіб Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити перерахунок заборгованості по виконавчому провадженню № НОМЕР_4 та повернути надмірно стягнуті грошові кошти у сумі 17 000 грн (штраф), 3 453, 68 грн (виконавчий збір), 300 грн (витрати на виконавче провадеження) позивачу за відповідними банківськими реквізитами;

стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 понесені судові витрати, щ оскладаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.01.2024 позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачової Катерини Володимирівни про оскарження рішення, дій та бездіяльності залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу та вказує, що оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.01.2024 слід скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач вважає помилковою тезу суду першої інстанції, що він був належним чином повідомлений про накладення на нього адміністративного стягнення на підставі постанови Київського апеляційного суду від 07.09.2023 по справі № 753/22570/23 через розгляд апеляційної скарги за участі його захисника.

Представник позивача зазначає, що 23.08.2023 ОСОБА_1 самостійно було подано апеляційну скаргу на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2023 по справі № 753/6325/23 з заявою про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Так, повторне звернення до суду апеляційної інстанції було викликано появою нових доказів, що були отримані скаржником після винесення постанови Київського апеляційного суду від 28.07.2023. Тобто скаржником було самостійно отримано докази його невинуватості, сформована та подана апеляційна скарга без участі його захисника, адвоката Шаповалова А.М. При цьому, розгляд такої апеляційної скарги від 23.08.2023 відбувався за відсутності позивача, який міг підтримати доводи, що містяться в апеляційній скарзі. Постанову Київського апеляційного суду від 07.09.2023 по справі № 753/22570/23 було направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» рекомендованим листом (трекінг № 677) за адресою для листування та отримано такий лист - 22.09.2023, що підтверджується трекінгом № 677.

Однак, відповідно до довідки від 02.10.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , брав безпосередню участь у бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил територіальної оборони та позиціями військ держави - агресора, у період здійснення зазначених заходів та виконували бойові (спеціальні) завдання, а саме: у районах ведення воєнних (бойових) дій на території Малинівської сільської територіальної громади, Гуляйпільської міської територіальної громади, Пологівського району, Запорізької області з виявлення повітряних цілей противника в період з 28.08.2023 по 30.09.2023. Відтак, у вищевказаний період ОСОБА_1 не мав можливості приїхати до м. Києва та отримати постанову Київського апеляційного суду від 07.09.2023 або сплатити штраф.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення особі постанови суду про накладення штрафу.

Згідно з відповіддю начальника Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Анатолія Зайця від 27.11.2023 № НОМЕР_4/2 вбачається, що крайнім строком для сплати штрафу без застосування санкцій визначених статтею 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення є 12.09.2023.

Втім, з вказаним строком сторона позивача не погоджується, оскільки постанову Київського апеляційного суду від 07.09.2023 по справі № 753/6325/23 було отримано 22.09.2023, що підтверджується трекінгом № 677.

Як наслідок, скаржник не міг добровільно сплатити штраф у розмірі 17 000 грн без застосування санкцій визначених статтею 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач вважає помилковою тезу суду першої інстанції, що відповідачем 2 було дотримано норми закону щодо направлення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 від 14.11.2023, зокрема, направлення такої постанови рекомендованим листом.

Оскільки, такі доводи суду спростовуються наявною в матеріалах справи копією супровідного листа від 14.11.2023.

Як зазначалося у позові, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 від 14.11.2023 вбачається, що в графі «адреса» було неправильно зазначено адресу реєстрації ОСОБА_1 , « АДРЕСА_1 » замість правильно вказаної « АДРЕСА_2 », дане підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2023/009943395 від 04.12.2023.

Також, вищевикладене підтверджується: копією клопотання/заяви про виклик та допит свідків по справі № 753/6325/23 від 01.05.2023; копією клопотання/заяви про долучення доказів у справі № 753/6325/23 від 12.05.2023; копією клопотання про долучення доказів № 753/6325/23 від 15.06.2023.

Копії вище вказаних документів містяться в матеріалах справи № 753/22570/23.

Також, у супровідному листі від 14.11.2023 відповідачем 2 було також неправильно вказано адресу боржника - ОСОБА_1 .

Представник позивача звертає увагу, що у всіх документах, поданих до суду від імені скаржника, була правильно вказана його адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Задля підтвердження даного факту, 04.12.2023 адвокатом Шаповаловим А.М., було направлено адвокатський запит до головного державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ), з метою отримання наступної інформації: «Надати підтвердження про направлення боржнику, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (опис вкладення, фіскальний чек) постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 від 14.11.2023 року, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 34 000, 00 грн. та судового збору в розмірі 536, 80 грн».

05.12.2023 представником позивача, адвокатом Шаповаловим А.М., було отримано на електронну пошту відповідь на адвокатський запит від Дарницького відділу державної виконавчої служби ЦМУМЮ (м. Київ), якою підтверджено той факт, що постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 ОСОБА_1 було відправлено на неправильно вказану адресу: « АДРЕСА_1 » замість правильної - « АДРЕСА_2 ».

Представник позивача наголошує, що, для скаржника є невідомим причини направлення копій документів по виконавчому провадженню № НОМЕР_4 на адресу АДРЕСА_1 , яка жодним чином не пов`язана з його місцем проживання/перебування.

Представник позивача наголошує, що відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі, до якого належить зареєстрована адреса місця проживання боржника, відповідатиме принципу юридичної визначеності, вимогам, установленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адмінстративного судочиснтва України та вимогам ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, на думку позивача, примусове виконання рішення, яким визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не за місцем реєстрації боржника позбавило останнього права на добровільне погашення штрафу без зарахування санкцій, визначених ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Представник позивача звертає увагу, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на момент судового розгляду справи № 753/6325/23 та наразі перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , а саме з 21.09.2022, на підтвердження чого долучено копію військового квитка, серії НОМЕР_3 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.06.2022, копію довідки № 28/66 від 19.04.2023, копію довідки від 02.10.2023, копію довідки від 02.11.2023 та форму ОК-5 від 18.11.2023.

Також, згідно з довідкою від 02.10.2023 вбачається, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил територіальної оборони та позиціями військ держави - агресора, у період здійснення зазначених заходів та виконували бойові (спеціальні) завдання, а саме: у районах ведення воєнних (бойових) дій на території Малинівської сільської територіальної громади, Гуляйпільської міської територіальної громади, Пологівського району, Запорізької області з виявлення повітряних цілей противника в період з 28.08.2023 по 30.09.2023.

Довідкою від 02.11.2023 підтверджується, що матрос, ОСОБА_1 , з 01.10.2023 по 31.10.2023 брав безпосередню участь у бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил територіальної оборони та позиціями військ держави - агресора, у період здійснення зазначених заходів та виконували бойові (спеціальні) завдання, а саме: у районах ведення воєнних (бойових) дій на території Малинівської сільської територіальної громади, Гуляйпільської міської територіальної громади, Пологівського району, Запорізької області з виявлення повітряних цілей противника.

Довідкою від 02.12.2023 вбачається, що ОСОБА_1 , з 01.11.2023 по 30.11.2023 брав безпосередню участь у бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил територіальної оборони та позиціями військ держави - агресора, у період здійснення зазначених заходів та виконували бойові (спеціальні) завдання, а саме: у районах ведення воєнних (бойових) дій на території Малинівської сільської територіальної громади, Гуляйпільської міської територіальної громади, Пологівського району, Запорізької області з виявлення повітряних цілей противника.

Також, позивач на момент судового розгляду справи № 753/6325/23 та наразі перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , а саме з 21.09.2022, на підтвердження чого долучено копію військового квитка, серії НОМЕР_3 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.06.2022, копію довідки № 28/66 від 19.04.2023, копію довідки від 02.10.2023, копію довідки від 02.11.2023 року та форму ОК-5 від 18.11.2023. Представник позивача звертає увагу, що в зоні виконання бойового завдання, де наразі перебуває військова частина НОМЕР_2 , відсутній стабільний поштовий та стільниковий мобільний зв`язок.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2024 було відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду на 20.03.2024.

18.03.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 1 просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Відповідач 1 вказує, що як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Дарницького районного суду м.Києва від 20.06.2023 у справі № 753/6325/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексом України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536, 80 гривні.

Відповідач 1 звертає увагу, що у тексті вказаної постанови міститься роз`яснення, що у разі несплати правопорушником штрафу протягом п 'ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу відповідно до положень ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В подальшому, не погоджуючись з постановою суду, захисник Шаповалов А.М. в інтересах ОСОБА_1 29.06.2023 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2023 та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постановою Київського апеляційного суду від 28.07.2023 постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2023 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - без задоволення. При цьому зазначено, що постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Відповідач 1 звертає увагу, що згідно тексту вказаного судового рішення (постанови суду апеляційної інстанції) апеляційний розгляд справи здійснювався за участю захисників Шаповалова А.М. та Ткаченко С.К. в інтересах ОСОБА_1 , інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 УПП у м. Києві ДПП старшого лейтенанта поліції Грушецького А.М. за відсутності особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. При цьому, за повідомленням захисника ОСОБА_2 , судом апеляційної інстанції було встановлено ОСОБА_1 перебуває в зоні бойових дій, з огляду на що останнім заявлено клопотання про проведення розгляду апеляційної скарги за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

На підставі приписів ч. 6 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення неприбуття ОСОБА_1 в судове засідання, з урахуванням того, що його інтереси представлені адвокатом Шаповаловим А.М., визнано таким, що не є перешкодою для розгляду провадження.

Відповідач 2 інформує, що в ході судового розгляду, заслухавши пояснення захисників Шаповалова А.М. та Ткаченко С.К. в інтересах ОСОБА_1 на підтримку апеляційних вимог, інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 УПП у м. Києві ДПП старшого лейтенанта поліції Грушецького А.М., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, відтворивши відеозапис досліджуваних подій, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційним судом не виявлено підстав для задоволення апеляційної скарги. Апеляційний суд дійшов висновку, що судове рішення постановлено з дотриманням вимог ст. ст. 245, 251, 253, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому апеляційна скарга захисника Шаповалова А.М. задоволенню не підлягає.

В подальшому, ОСОБА_1 23.08.2023 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2023 та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала. Таке рішення суду апеляційної інстанції засноване на тому, що ОСОБА_3 через свого захисника - адвоката Шаповалова А.М. реалізував своє право апеляційного оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2023, за результатами якої Київським апеляційним судом 28.07.2023 ухвалено остаточну постанову про залишення цієї апеляційної скарги без задоволення, постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2023 року залишено без змін. Повторного оскарження постанови суду першої інстанції з урахування наявності остаточної постанови апеляційного суду, винесеної за результатами такого оскарження, Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено.

З огляду на вказане, постановою Київського апеляційного суду від 07.09.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2023 повернуто особі, яка її подала.

Як вбачається з долучених скаржником до адміністративного позову документів, вказане судове рішення, отримане адресатом 22.09.2023.

Згідно з наведеного, наявним є судове рішення, яке набрало законної сили і є обов`язковим для виконання, відповідно до якого з боржника підлягає стягненню адміністративний штраф та судовий збір.

Відповідач 1 вказує, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_4 за постановою Дарницького районного суду м.Києва № 753/6325/23 від 20.06.2023 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави адміністративного штрафу та судового збору. Згідно вказаної постанови суду боржником зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також адресою боржника у постанові суду зазначено - АДРЕСА_3 .

Постанова від 20.06.2023 у справі № 753/6325/23 набрала законної сили 28.07.2023, та пред`явлена до виконання за заявою (листом) Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2023 Вих. № 62321/23-Вих.

На думку відповідача 1, факт направлення судом постанови про накладення штрафу для примусового виконання свідчить про встановлення останнім несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, попередньою перевіркою державним виконавцем встановлено відповідність виконавчого документа вимогам пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не закінчився (зважаючи на приписи статей 12 та 4 п. 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону), та останній пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

З огляд на вищевикладене, зважаючи на відсутність підстав для повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття його до виконання, на думку відповідача 1, державним виконавцем правомірно 14.11.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4.

Так, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 14.11.2023 № НОМЕР_4 державним виконавцем зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, а саме в сумі 3 453,68 гривень.

Також, у пункті другому резолютивної частини вказаної постанови зазначено про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

Відповідач 1 вказує, що відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

При цьому, постанова про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі - рекомендованим поштовим відправленням за № 730.

Щодо наведеної скаржником позиції Верховного суду, відповідач 1 вказує, що позиція викладена постанові від 29.04.2021 у справі № 300/3258/20 стосувалася правомірності відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження поза межами виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. При ньому, згідно тексту судового рішення вбачається, що ході розгляду иієї справи суд досліджував питання правомірності відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем не за адресою боржника, зазначеною у виконавчому документі, а за повідомленим стягувачем місцем проживання боржника.

Отже, на думку відповідача, безпідставними є доводи скаржника про необхідність застосування вказаного висновку, оскільки останній не є подібним фактичним обставинам даної справи, оскільки виконавче провадження № НОМЕР_4 відкрите належним органом державної виконавчої служби за адресою боржника, зазначеною у виконавчому документі.

Щодо посилання скаржника на неналежне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та порушення приписів статті 31 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче провадження» відповідач 1 зауважує, що вказаний нормативно-правовий акт втратив чинність 05.10.2016 у зв`язку з набранням законної сили чинного Закону України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження».

Як наслідок, позиція Верховного суду від 24.02.2021 у справі № 756/9582/14-и щодо правозастосування статті 31 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче провадження,» який втратив чинність, також не може враховуватися при розгляді даної справи.

Відтак, відповідач 1 вважає, що дії державного виконавця здійснені в порядку та у спосіб визначений чинним законодавством, зокрема в частині відкриття (закінчення) виконавчого провадження, надсилання документів виконавчого провадження, розміру стягнення за виконавчим провадженням.

Відповідач 1 вказує, що за приписами ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Так, постанова Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2023 у справі № 753/6325/23 була оскаржена до Київського апеляційного суду, та за результатом розгляду апеляційної скарги залишена в силі постановою від 28.07.2023. При цьому, як вбачається з тексту постанови Київського апеляційного суду, під час розгляду апеляційної скарги інтереси ОСОБА_1 були представлені адвокатом Шаповаловим А.М., а отже останній з 28.07.2023 вважається таким, що повідомлений про залишення скарги без задоволення. З урахуванням вказаного, крайнім строком для сплати штрафу без застосування санкцій визначених статтею 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення є 12.09.2023.

На думку відповідача 1, перебування боржника на військовій службі, взяття участі у бойових діях не є підставою для поновлення/продовження строку на виконання судового рішення, в тому числі відсутніми є відповідні повноваження у державного виконавця на стадії його примусового виконання.

Натомість, боржником рішення за виконавчим документом (постановою) виконано не було:

ні у п`ятнадцятиденний строк після залишення апеляційної скарги, поданої представником, без задоволення (12.09.2023),

ні на момент складання судом листа про скерування постанови до примусового виконання (03.10.2023),

ні у п`ятнадцятиденний строк після отримання судового рішення (постанови суду апеляційної інстанції) про повернення повторної апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 (06.10.2023),

ні на момент відкриття виконавчого провадження (14.11.2023).

Отже, протягом п`яти місяців з моменту ухвалення законного судового рішення останнє боржником виконане не було.

Зазначене, на думку відпровідача1, свідчить про правомірне застосування щодо боржника приписів статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення та стягнення подвійного розміру штрафу, а також інших платежів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження (виконавчого збору та витрат виконавчого провадження). Згідно наведеного, підстави для вчинення державним виконавцем та/або іншими посадовими особами відділу запитуваних скаржником дій щодо повернення коштів, стягнутих у виконавчому провадженні, є відсутніми. При цьому, факт надмірного стягнення з боржника (сплати боржником) коштів у виконавчому провадженні не вбачається.

Відповідвач 1 вважає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат підлягають врахуванню висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, а також у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц згідно з якими при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Також, у постановах від 12.12.2019 у справі № 2040/6747/18, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 Верховний Суд зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулися рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів принципу верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є нерозмірним.

Крім того, у постанові від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 Верховний Суд зазначив, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

На думку відповідача 1, у даному випадку, адвокатом необґрунтовано, безпідставно та умисно завищено вартість години роботи за технічні процедурні дії (укладення додатку до договору, написання адвокатського запиту, формування пакету документів, направлення запиту на електрону пошту, підтвердження позиції клієнта тощо).

До того ж, спори у справах про адміністративні правопорушення є абсолютне) типовими та фактично мають масовий характер.

Окрім цього, на думку відповідача 1, розмір витрат, які скаржник має намір покласти на останнього, є надмірним; тягарем для держави, оскільки фінансове та матеріальне забезпечення діяльності працівників органів державної виконавчої служби та фінансування витрат на проведення і організацію виконавчих дій здійснюються за рахунок коштів державного бюджету.

На думку відповідача, із наведеного в сукупності вбачається, що «потенційний» розмір «попередніх» витрат на правову допомогу в сумі 40 000 грн є неспівмірним із складністю справи та характером виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, їх обсягом, та самою ціною позову (розміром заявленої скаржником суми, що останній має намір повернути - 17 000 грн (штраф) + 3 453,68 грн (виконавчий збір) + 300 грн (витрати виконавчого провадження) = 20 753,68 грн).

Враховуючи наведене, заявлені скаржником витрати на професійну правничу допомогу, на думку відповідача, не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, у зв`язку з чим відділ заперечує щодо розміру останніх.

19.03.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про проведення судового засідання за його відсутністю та за відсутністю позивача.

19.03.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Представник позивача звертає увагу, що копію відзиву на апеляційну скаргу було отримано адвокатом Шаповаловим А.М. на свою електронну адресу, що свідчить про порушення відповідачем 1 порядку направлення документів в електронній формі. Оскільки, відповідач 1 зареєстрував електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, проте подає процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази шляхом їх направлення на електронну пошту, тобто діє з порушенням норм процесуального закону.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача зазначає, що ним до позовної заяви було долучено усі необхідні документи, що підтверджують факт понесення ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 грн.

Представник позивача звертає увагу, що відповідачі не скористалися правом на подання клопотання про зменшення розміру судових витрат, як того вимагає ч. 6 ст. 134 Кодексу адмістративного судочинства України, відповідачі не довели належними та допустимими доказами неспівмірності розміру судових витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

З огляду на це, на думку представника позивача, такі твердження не заслуговують на увагу суду, оскільки є виключно суб`єктивною думкою відповідачів та жодним чином не підтверджені. Доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність та/або нерозумність та/або нереальність розрахунку витрат, або про неналежність послуг адвоката до цієї справи відповідачами не надано.

Щодо суті спору доводи представника позивача, наведені у відповіді на відзив на апеляційну скаргу тотожні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

В судове засідання, призначене на 20.03.2024, учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що 20.06.2023 постановою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/6325/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536, 80 гривні.

Роз`яснено, що у разі несплати правопорушником штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу відповідно до положень ст. 308 КУпАП.

Встановлено строк пред`явлення постанови до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Зазначено, що постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Зазначено, що за відсутності скарги постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку встановленого на оскарження.

Розгляд справи здійснювався за участю захисника Ковгар Р.В., який просив закрити адміністративну справу відносно ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова суду від 20.06.2023 надіслана судом до Державного реєстру судових рішень: 21.06.2023, зареєстрована: 22.06.2023, оприлюднена: 23.06.2023.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, захисник Шаповалов А.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2022 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Київського апеляційного суду від 28.07.2023 постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - без задоволення.

Зазначено, що постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Київського апеляційного суду від 28.07.2023 зареєстрована: 05.08.2023, забезпечено надання загального доступу: 07.08.2023, дата набрання законної сили: 28.07.2023.

Як вбачається з постанови Київського апеляційного суду від 28.07.2023 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 здійснювався за участю його захисника Шаповалова А.М., який просив постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2022 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутності в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В подальшому, не погоджуючись з постановою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/6325/23 від 20.06.2023, ОСОБА_1 23.08.2023 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2023 та закрити провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

07.09.2023 Постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу адвоката Мірошниченка Єгора Юрійовича на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року повернуто особі, яка її подала, з огляду на те, що повторного оскарження постанови суду першої інстанції з урахування наявності остаточної постанови апеляційного суду, винесеної за результатами такого оскарження, Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено.

14.11.2023 постановою про відкриття виконавчого провадження розглянута заява стягувача про примусове виконання постанови № 753/6325/23, виданої 20.06.2023 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 34 000 грн та судового збору в сумі 536,80 грн з боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4.

14.11.2023 постановою відповідача 2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на рахунках боржника у межах суми звернення стягнення - 38 290,48 грн.

14.11.2023 постановою відповідача 2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 постановлено стягнути з боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн.

22.11.2023 представник позивача звернувся до відповідача 2 із адвокатським запитом, в якому просив вчинити перерахунок заборгованості за ВП № НОМЕР_4 та повернути надмірно стягнуті грошові кошти ОСОБА_1 в розмірі 17 000 грн, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , приймаючи безпосередню участь у бойових діях на першій лінії фронту не мав змоги здійснити оплату штрафу у встановлений законодавством строк.

24.11.2023 постановою відповідача 2 закінчено виконавче провадження № НОМЕР_4 за наслідком фактичного повного виконання рішення за виконавчим документом.

27.11.2023 відповідач 1 сформував лист № НОМЕР_4/2 щодо розгляду запиту (вх.№ 30381 від 23.11.2023), в якому вказав, що факт надмірного стягнення з боржника коштів у виконавчому провадженні не вбачається.

04.12.2023 представник позивача звернувся до відповідача 2 із адвокатським запитом, в якому просив надати підтвердження направлення ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 від 14.11.2023.

05.12.2023 відповідач 1 сформував лист № НОМЕР_4/2 щодо розгляду запиту (вх.№ 31318 від 04.12.2023), яким надав Витяг зі Списку згрупованих поштових відправлень ф.103 рекомендовані листи.

Вважаючи стягнення подвоєного штрафу з позивача протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стягнення коштів з боржника відбулось в примусовому порядку з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження", за рішенням суду, яке набрало законної сили.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, що міститься у ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Стаття 298 КпАП України встановлює, що постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

За приписами ст. 299 КпАП України постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 303 КпАП України не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки..

На виконання ст. 307 КпАП України штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Як встановло вище, 20.06.2023 постановою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/6325/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536, 80 гривні.

Роз`яснено, що у разі несплати правопорушником штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу відповідно до положень ст. 308 КУпАП.

Встановлено строк пред`явлення постанови до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Зазначено, що постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Зазначено, що за відсутності скарги постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку встановленого на оскарження.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2023 у справі № 753/6325/23 набрала законної сили за наслідком апеляційного перегляду 28.07.2023.

Стаття 308 КпАП України встановлює, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Як не заперечується сторонами у справі, позивач не сплачував накладений штраф до 20.06.2023. Також такий не був сплачений і станом на 28.07.2023, ні на момент відкриття спірного виконавчого провадження.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Стаття 271 КпАП України встановлює, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Як не заперечується сторонами у справі та встановлено вище, під час розгляду справи № 753/6325/23 в суді першої та апеляційної інстанції був присутній представник позивача.

Зважаючи на вказане, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у даному випадку не вбачається порушення прав позивача щодо вручення постанови, оскільки розгляд справи відбувався за участю захисника, з дотриманням вимог ст. 285 КпАП України.

Тезу апеляційної скарги, що позивач особисто звертався з апеляційною скаргою на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2023 у справі № 753/6325/23 23.08.2023, що необхідно розцінити як право на продовження строку на отримання оскаржувнаої постанови, колегія суддів не бере до уваги, оскільки дане судове рішення вже набрало законної сили, а необізнаність позивача у нормах процесуального права не може бути підставою для не набуття судовими рішеннями законної сили.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № ВП НОМЕР_4 постанова суду у справі № 753/6325/23 звернута до примусового виконання 03.10.2023 листом № 62321/23-Вих.

Як встановлено вище, 14.11.2023 постановою про відкриття виконавчого провадження розглянута заява стягувача про примусове виконання постанови № 753/6325/23, виданої 20.06.2023 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 34 000 грн та судового збору в сумі 536,80 грн з боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4.

14.11.2023 постановою відповідача 2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на рахунках боржника у межах суми звернення стягнення - 38 290,48 грн.

14.11.2023 постановою відповідача 2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 постановлено стягнути з боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

Керуючись ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Керуючись ч. 1 ст. 26 Закон № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом, тощо.

Зважаючи на вказані норми та встановлені обставини, колегія суддів погоджується судом першої інстанції, що відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 відбулось у відповідності до Закону № 1404-VІІІ.

Також, є вірним висновок суду першої інстанції, що не заслуговують уваги доводи позивача щодо безпідставної оплати штрафу в подвійному розмірі, оскільки у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 19, ст. 61 Конституції України, ст.ст. 272, 286, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича поданої в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 08 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан