Справа № 160/5797/24
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

22 березня 2024 рокуСправа № 160/5797/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Рянська В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла подана через систему «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29 січня 2020 року до 20 травня 2023 року, суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29.01.2020 до 31.12.2020, з 01.01.2021 до 31.12.2021, з 01.01.2022 до 31.12.2022, з 01.01.2023 до 20.05.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022, 01 січня 2023 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01 січня 2020 року на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року, відповідно, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки в розмірі окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, відповідно, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 06.03.2024 залишено позовну заяву без руху з наданням десятиденного строку з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків, шляхом подання (надіслання) до суду: доказів на підтвердження дати звільнення позивача з військової частини НОМЕР_1 ; обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду, з доказами поважності причин пропуску відповідного строку.

В ухвалі судом було зазначено, зокрема, що ОСОБА_2 оскаржує бездіяльність відповідача щодо нерарахування та невиплати йому грошового забезпечення у належному розмірі за період з 29.01.2020 до 20.05.2023. Згідно з позовною заявою ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 до 28.07.2023. У доданих до позовної заяви копіях карток особового рахунку позивача, виданих військовою частиною НОМЕР_1 , містяться відомості про дату його звільнення 27.05.2023 та 19.08.2023, що не узгоджується з обставинами, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Інших документів на підтвердження дати звільнення позивача разом із позовною заявою не надано. Позовна заява подана до суду 01.03.2024, тобто після спливу встановленого ст. 233 КЗпП України строку. До позовної заяви ОСОБА_2 не додано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху було доставлено до електронного кабінету позивача 07.03.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Десятиденний строк з дня вручення позивачу ухвали тривав до 17.03.2024 (неділя).

За правилами частини 6 статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, останнім днем строку для усунення недоліків позовної заяви було 18.03.2024.

12.03.2024 до суду надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду, яку обґрунтовано тим, що про порушення свого права на отримання грошового забезпечення у належному розмірі позивач дізнався у лютому 2024 року після отримання листа військової частини НОМЕР_1 . Позивач має статус учасника бойових дій. Враховуючи особливості проходження служби, в тому числі відрядження за межі гарнізону, він не мав можливості відстежувати чи були порушені його права на отримання індексації грошового забезпечення відповідачем, оскільки вважав, що всі виплати здійснювались відповідно до чинного законодавства.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Спір щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2023 у справі № 620/1201/23.

Частиною другою статті 233 КЗпП України у редакції, яка була чинною до 18.07.2022 (до внесення змін Законом № 2352-IX від 01.07.2022), було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

19.07.2022 набрав чинності Закон № 2352-IX від 01.07.2022, яким частини першу і другу вказаної статті викладено у новій редакції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21.

Тримісячний строк звернення до суду з даним адміністративним позовом підлягає обчисленню з дати звільнення позивача.

Як було зазначено в ухвалі від 06.03.2023, у доданих до позовної заяви копіях карток особового рахунку позивача, виданих військовою частиною НОМЕР_1 , містяться відомості про дату його звільнення 27.05.2023 та 19.08.2023, тоді як у позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що проходив військову службу у військовій частини НОМЕР_1 до 28.07.2023. В порядку усунення недоліків позовної заяви позивач не надав доказів на підтвердження дати його звільнення, щодо якої наявні розбіжності у позовній заяві та доданих до неї документах. Тобто не виконав ухвалу суду про залишення без руху позовної заяви в частині надання відповідних доказів. Клопотання про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви від позивача не надходило.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Крім того, суд зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 надійшла до суду 01.03.2024, тобто після спливу встановленого ст. 233 КЗпП України строку.

Частиною 6 статті 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

До заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду не додано доказів на підтвердження наявності поважних причин його пропуску, які унеможливили звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом протягом встановленого законом строку після звільнення.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 120/5780/20-а, від 02.12.2021 у справі № 640/20314/20.

Щодо доводів позивача про причини, через які він не міг дізнатися про порушення своїх прав до отримання листа військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2024, яким надано відповідь на його заяви від 11.01.2024, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про проходження позивачем військової служби після звільнення та наявність протягом встановленого строку звернення до суду обставин, що унеможливили подання позовної заяви до суду до закінчення такого строку. Крім того, заяви позивача, на які надано відповідь листом військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2024, було подано ним у січні 2024 року, тобто після спливу строку звернення до суду.

Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки встановлені законом, в даному випадку статтею 123 КАС України.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Судом не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для звернення позивача до суду за захистом своїх прав протягом строку, який був об`єктивно необхідним для подання позовної заяви до суду.

Суд визнає неповажними вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до суду та з урахуванням наведеного дійшов висновку про повернення позовної заяви з підстав неусунення недоліків, визначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними вказані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Суддя В.В. Рянська