Справа № 160/17624/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження (у письмовому проваджені) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:
Ухвалою суду від 24.07.2023 позовну залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
01.09.2023 представником позивача адвокатом Наконечною Т.М. усунено недоліки позову.
Цією ж ухвалою суду витребувано у позивача ОСОБА_1 довідку ОК-7 про відомості про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок, за період 2017-2022 роки, та у відповідача - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області детальний розрахунок боргу (недоїмки), визначеної у вимозі № Ф-6385-53У від 26.10.2022 із зазначенням періоду, за який нарахована така заборгованість і в якій сумі.
Ухвалою суду від 10.11.2023 постановлено розгляд адміністративної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.12.2023.
Цією ж ухвалою суду повторно витребувано у позивача довідку ОК-7 про відомості про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок, за період 2017-2022 роки; у відповідача - детальний розрахунок боргу (недоїмки), визначеної у вимозі № Ф-6385-53У від 26.10.2022 із зазначенням періоду, за який нарахована така заборгованість і в якій сумі.
Копія ухвали суду разом із судовими повістками про виклик в суд надіслані сторонам.
08.12.2023 представником відповідача подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.
У підготовче засідання 08.12.2023 з`явився представник відповідача. Позивач, його представник не з`явились. У зв`язку із відсутністю доказів належного повідомлення позивача про дату, час та місце судового засідання протокольною ухвалою суду від 08.12.2023 підготовче засідання було відкладено та наступне засідання призначено на 22.12.2023.
22.12.2023 представник позивача подала клопотання про перенесення засідання на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю в іншому засіданні в цивільній справі.
У підготовче засідання 22.12.2023 представники сторін не з`явились. Протокольною ухвалою суду від 22.12.2023 підготовче засідання було відкладено та наступне засідання призначено на 12.01.2024.
12.01.2024 представником позивача адвокатом Наконечною Т.М. до початку підготовчого засідання подано клопотання про ознайомлення зі справою.
Після ознайомлення зі справою адвокатом подано клопотання про витребування доказів, про продовження строків підготовчого засідання, про проведення підготовчого засідання, призначеного на 12.01.2024 без її участі, та про проведення подальших судових засідань в режимі відеоконференції.
У підготовче засідання 12.01.2024 з`явився представник відповідача, позивач та його представник у підготовче засідання не з`явились. У підготовчому засіданні розглянуто клопотання представника позивача про проведення засідання без її участі. Представник відповідача проти задоволення такого клопотання не заперечував. Усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання без видалення до нарадчої кімнати клопотання представника позивача задоволено, постановлено підготовче засідання 12.01.2024 проводити без участі представника позивача.
У підготовчому засіданні 12.01.2024 розглянуто клопотання представника позивача про витребування додаткових доказів, а саме: наказу про призначення камеральної перевірки позивача у 2019 році. Представник відповідача проти заявленого клопотання заперечував. Усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання без видалення до нарадчої кімнати у задоволенні клопотання представника позивача про витребування наказу про призначення камеральної перевірки позивача у 2019 році відмовлено через необґрунтованість, зважаючи на предмет спору.
У підготовчому засіданні 12.01.2024 розглянуто клопотання представника позивача про витребування додаткових доказів у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме: довідки ОК-7. Представник відповідача проти заявленого такого клопотання заперечував. Усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання без видалення до нарадчої кімнати у задоволенні клопотання представника позивача про витребування у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області довідки ОК-7 відмовлено, оскільки представником позивача адвокатом не обґрунтовано неможливості самостійного отримання таких відомостей.
У підготовчому засіданні 12.01.2024 судом наголошено на тому, що довідка ОК-7 про відомості про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок за період 2017-2022 роки, неодноразово витребовувалась судом у позивача. Однак, матеріали справи не містять доказів виконання вимог суду.
У підготовчому засіданні 12.01.2024 розглянуто питання про продовження підготовчого провадження у справі. Усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання без видалення до нарадчої кімнати постановлено продовжити підготовче провадження у справі.
З метою надання представнику позивача додаткового часу для виконання ухвали суду про витребування доказів (довідки ОК-7) підготовчому засіданні оголошено перерву до 05.02.2024.
Ухвалою суду від 12.01.2024 задоволено клопотання представника позивача адвоката Наконечної Т.М. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У підготовче засідання 05.02.2024 з`явився представник відповідача, позивач та його представник у підготовче засідання не з`явились. Представником позивача адвокатом Наконечною Т.М. подано клопотання про перенесення засідання у зв`язку із перебуванням на лікарняному.
У підготовчому засіданні розглянуто клопотання представника позивача про перенесення підготовчого засідання та оголошено перерву до 16.02.2024 та встановлено, що станом на 05.02.2024 ані позивачем, ані його представником не виконано вимог ухвали суду, не подано витребуваних доказів та не обґрунтовано неможливості їх подання.
Ухвалою суду від 05.02.2024 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області довідку із системи персоніфікованого обліку (форма ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу») по застрахованій особі ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за період 2017 2022 роки.
16.02.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли документи на виконання вимог ухвали від 05.02.2024.
У підготовче засідання 16.02.2024 з`явились позивач, його представник та представник відповідача. Позивач та представник адвокат Наконечна Т.М. взяли участь у засіданні в режимі відеоконференції. Представником позивача надано пояснення щодо невиконання вимог суду про витребування доказів. У засіданні оголошувалась технічна перерва з метою ознайомлення сторін з доказами, наданими Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
У підготовчому засіданні 16.02.2024 судом поставлено на розгляд питання щодо можливості закінчення підготовчого провадження. Проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті та вирішення цього питання у письмовому провадженні сторони не заперечували.
Ухвалою суду від 16.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 29.02.2024.
У судове засідання 29.02.2024 з`явився представник відповідача. Позивач та його представник не з`явились з урахуванням належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Про причину неявки суд не повідомили. У судовому засідання постановлено розпочати судовий розгляд справи по суті. Представником відповідача надані пояснення щодо своєї позиції, викладеної у відзиві. Задля забезпечення позивачу можливості надати пояснення щодо фактичних обставин, зазначених у позові, в судовому засіданні оголошена перерва до 07.03.2024.
У судове засідання 07.03.2024 з`явився представник відповідача, позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. В судовому засіданні продовжено з`ясування обставин справи та досліджено докази. Представник відповідача наполягав на відмові у задоволенні позову, акцентував увагу суду на довідці ОК-7, проти подальшого розгляду справи у письмовому проваджені представник відповідача не заперечував.
З огляду на викладене, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про доцільність подальшого розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.
Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, фіксування судового засідання відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Частиною четвертою статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 26.05.2001 Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області; з 19.03.2022 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_3 (довідка Військової частини від 21.07.2022 №1530).
Копію вимоги від 26.10.2022 №Ф-6385-53 надіслано позивачу засобами поштового зв`язку на адресу: АДРЕСА_1 (а.с.55-56).
Відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6385-53У від 26.10.2022, яку надіслано до Синельниківського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) разом із заявою від 10.01.2023 №1190/5/04-36-13-07-18 про примусове виконання, та в копії позивачу.
Постановою державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 09.02.2023 у межах ВП №70958921 накладено арешт на грошові кошти, що належать боржнику ОСОБА_1 .
Відповідно до детального розрахунку суми боргу, визначеної у вимозі від 26.10.2021 №Ф-6385/53У, вказана у ній заборгованість з єдиного внеску складається з наступних сум та нарахована за такий період:
- по строку 09.02.2018 за 2017 рік в сумі 8448,00грн.,
- по строку сплати 19.04.2018 за 1 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.,
- по строку сплати 19.07.2018 за 2 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.,
- по строку сплати 19.10.2018 за 3 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.,
- по строку сплати 21.01.2019 за 4 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.;
- по строку сплати 18.03.2019 за 1 квартал 2019 року (січень, лютий) в сумі 1836,12грн. (нараховано самостійно згідно із поданим Звітом по єдиному внеску №2941 від 18.03.2019;
Не погодившись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6385-53У від 26.10.2022, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України щодо відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI від 10.12.2020 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою підприємцем.
Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дає визначення поняттю «працівник» - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, та визначене ним як основне згідно з поданою заявою (до відкликання) та відомостями, що обліковуються в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру на її підставі.
Згідно із пунктами 2, 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення таким поняттям:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Згідно з абзацом першим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками, у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.
В той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19.
Верховним Судом у цій справі сформовано наступний правовий висновок, який відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішення спору, що розглядається.
Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Таким чином, з урахуванням наведеного, при вирішенні спору підлягають дослідженню обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення ним підприємницької діяльності та отримання ним доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 07.07.2010 по 19.02.2019 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем.
В межах спірних правовідносин позивачем заявлено позовні вимоги щодо прийнятої відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26.10.2022 №Ф-6385-53У.
При цьому, згідно із відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» по застрахованій особі ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за період 2017 2019 позивачем не сплачувався ЄСВ та з матеріалів справи не вбачається, що позивач у вказаному періоді був найманим працівником.
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі №160/3686/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.10.2018 № Ф-6385-53/12, складену Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.

У рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі №160/3686/19, яке набрало законної сили 29.08.2019, встановлено, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.10.2018 № Ф-6385-53/12 прийнята всупереч встановленому порядку, передбаченому частиною третьою статті 9 Закону № 2464-VI та пунктами 3, 4 Розділу VI Інструкції № 449.

За вказаних обставин, включення до вимоги від 26.10.2022 №Ф-6385-53У сум ЄСВ за період 2017 рік по ІІІ квартал 2018 року на загальну суму 15819,54грн. є цілком протиправним.

Доводи представника відповідача про те, що формою ОК-7 підтверджено не сплату позивачем мінімального розміру ЄСВ за 2017-2018, у зв`язку із чим відповідні нарахування ЄСВ вчинені контролюючим органом за порушення законодавства, не прийнятні, оскільки судовим рішенням у справі №160/3686/19 визнано неправомірним нарахування позивачу ЄСВ за період 2017 року по ІІІ квартал 2018 року на загальну суму 15819,54грн. і таке рішення набрало законної сили, а відтак є обов`язковим до виконання.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладені обставини у сукупності з наданими сторонами доказами, вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 26.10.2022 №Ф-6385-53У на суму 4973,30грн. є правомірною, на суму 15819,54 грн. підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача привести інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 у відповідність шляхом виключення суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пп. 19.1-1.10 п.19.1.-1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів.

Правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 5 від 12.01.2021, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 березня 2021 р. за № 321/35943 (далі Порядок), згідно з яким інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

У підрозділі 4 розділу V Порядку №5 визначено механізм перенесення до інтегрованої картки платника результатів адміністративного та/або судового оскарження рішень податкових органів та методи контролю достовірності відповідних показників, положеннями якого передбачено, що інформація, внесена та збережена працівниками підрозділів адміністративного/судового оскарження до інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, щоденно автоматично відображається в реєстрі «Апеляційне та судове оскарження» підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Аналогічна правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 25.03.2020 року в адміністративній справі №826/9288/18, від 30.11.2021 в адміністративній справі №300/3157/20.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановленої судом протиправності вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 26.10.2022 №Ф-6385-53У на суму 15819,54грн., суд з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача привести інтегровану картку платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивача у відповідність шляхом виключення з такої інтегрованої картки відомостей щодо недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15819,54грн., оскільки саме така сума боргу з ЄСВ нарахована позивачу до сплати неправомірно.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49600, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49600, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А) про сплату боргу (недоїмки) від 26.10.2022 №Ф-6385-53У на суму 15819,54грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 54 копійки).

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49600, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А) внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) шляхом виключення недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15819,54грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 54 копійки).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49600, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова