Справа № 372/4685/23
Суддя: Заїка Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 372/4685/23 Суддя (судді) першої інстанції: Зінченко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Заїки М.М.,

суддів - Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа - старший інспектор Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області Точилкін М.І., про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою до Обухівського РУП ГУ НП в Київській області (далі - відповідач), третя особа старший інспектор Обухівського РУП ГУ НП у Київській області Точилкін М.І. (далі - третя особа, інспектор поліції), про скасування постанови серії ЕАІ № 7746973 від 16.09.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за порушення вимог пп. «и» п.15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18.01.2024 у задоволенні позову відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що постанова серії ЕАІ № 7746973 від 16.09.2023 про накладення адміністративне стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів позивач зазначає, що судом не було враховано, що у його діях відсутній склад порушення вимог пп. «и» п.15.9 ПДР, адже у місці, де він зупинив транспортний засіб прилегла територія відсутня, не було знаків, які б забороняли зупинку автомобіля, здійснивши зупинку він нікому не заважав, аварійної ситуації не створював.

Позивач зауважив, що під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності інспектор поліції не представився, не роз`яснив його права як особи, що притягається до адміністративної відповідальності, порядок та строк оскарження постанови, не надав для ознайомлення матеріали справи.

Також у оскаржуваній постанові не вказано доказів на якій вона ґрунтується, обставини вчинення порушення, місця вчинення порушення, технічного засобу, яким здійснено фіксацію порушення.

Крім того, позивач зауважив, що згідно із оскаржуваною постановою штраф накладено на ОСОБА_1 , тобто на іншу особу.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалами від 11.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.03.2024.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з огляду на таке.

Вирішуючи цей спір по суті, суд першої інстанції встановив, що 16.09.2023 о 11:20 за адресою: АДРЕСА_1 , старшим інспектором Обухівського РУП ГУНП в Київській області капітаном поліції Точилкіним М.І. складено постанову серії ЕАІ № 7746973 від 16.09.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП за порушення вимог пп. «и» п.15.9 ПДР, якою до ОСОБА_1 за вказане порушення накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало те, що 16.09.2023 о 11:17 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушив вимог пп. «и» п.15.9 ПДР.

Позивач не погодився із вказаною постановою серії ЕАІ № 7746973 від 16.09.2023 та звернувся до суду із зазначеною позовною заявою.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доведеність вчинення позивачем вказаного порушення та дотримання порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КпАП України справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

За змістом ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (у тому числі передбачених частиною першою статті 121-3).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

За приписами статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із пп. «и» п. 15.9 ПДР зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до п. 1.10. ПДР прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Відтак, прилегла територія межує з проїзною частиною і розпочинається безпосередньо на цій межі, яка є місцем прилягання до дороги. Виїздом з прилеглої території є уявна лінія, яка прилягає до проїзної частини.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КУпАП порушення зупинки тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підтвердження порушення позивачем вимог пп. «и» п. 15.9 ПДР відповідачем надано відеозапис на якому зафіксовано зупинку позивача у місці яке може вважатись прилеглою територією.

Водночас, на відеозаписі відображено, що навпроти місця де здійснив зупинку позивач наявний дорожній знак, схожий на дорожні знаки 3.34 «Зупинка заборонена» або 3.35 «Стоянка заборонена». Однак, такий дорожній знак зафарбовано, що не дозволяє ідентифікувати його, а отже такий дорожній знак не може вважатись встановленим належним чином, виконання вимог такого дорожнього знаку не є обов`язковим.

При цьому, на вказаному дорожньому знаку розміщена табличка «дорога для проїзду технологічного транспорту», однак у місці прилягання відповідного виїзду до проїзної частини не встановлені знаки пріоритету, що унеможливлює достовірну ідентифікацію такого виїзду як проїзної частини.

Крім того, колегія суддів враховує, що з графічних даних Google maps встановлено, що в`їзд/виїзд, біля якого був зупинений автомобіль позивача, дійсно має наскрізний проїзд, але він призначений не безпосередньо для здійснення такого проїзду, а для заїзду до відповідної прилеглої території і будівель, які в ній знаходяться.

З урахуванням наведеного апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у місці де він зупинив транспортний засіб відсутня прилегла територія та в`їзд/виїзд з неї.

При цьому, посилання позивача на відсутність у вказаному місці не знаків, які б забороняли зупинку автомобіля, а також те, що здійснивши зупинку він нікому не заважав, аварійної ситуації не створював, не впливають на кваліфікацію його дій.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

В контексті наведеного Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №607/7987/17 зауважив, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Апеляційний суд зазначає, що у оскаржуваній постанові не міститься вказівка на те, що до неї додаються матеріали, відсутнє посилання на відеозапис правопорушення та не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснювалася відеофіксація правопорушення.

Таким чином, вказаний відеозапис не може вважатись належним доказом у даній справі. Інших доказів вчинення позивачем зазначеного порушення матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження порушення позивачем вимог пп. «и» п. 15.9 ПДР, що є безумовною підставою для скасування спірної постанови.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення інспектором поліції порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За змістом постанови Касаційного адміністративного суд Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №640/16220/16-а ненадання водію можливості скористатися правовою допомогою адвоката є порушенням права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд зауважує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися з дотриманням установленої процедури, яка створює умови об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Розгляд цієї категорії справ носить спрощений терміновий характер і здійснюється на місці вчинення адміністративного правопорушення. Зазначеною процедурою не передбачається відкладення справи та зумовлює учасників процесу до активних дій задля забезпечення повного і об`єктивного її вирішення. Одночасно, спрощений порядок розгляду справи не виключає обов`язок дотримання установлених процедур.

Закріплений на законодавчому рівні механізм притягнення особи до адміністративної відповідальності, серед іншого, передбачає, що розгляд справи розпочинається з представлення посадової особи, яка розглядає дану справу; оголошення посадовою особою, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності; роз`яснення особі, яка бере участь у розгляді справи, її прав і обов`язків; заслуховування особи, яка бере участь у розгляді справи; дослідження доказів і вирішення відповідних клопотань.

Позивач стверджує, що під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності інспектор поліції не представився, не роз`яснив його права як особи, що притягається до адміністративної відповідальності, порядок та строк оскарження постанови, не надав для ознайомлення матеріали справи.

Водночас, відповідач та третя особи, не надали належних спростувань вказаних доводів позивача та доказів дотримання інспектором поліції відповідної процедури. Зокрема, у ході судового засідання у суді першої інстанції інспектор поліції чітко не підтвердив роз`яснення позивачу його прав при притягненні його до адміністративної відповідальності, вказав, що наскільки він пам`ятає, то роз`яснював позивачу його права.

Наявними в матеріалах справи доказами не зафіксовано виконання поліцейським однієї із стадій розгляду справи як роз`яснення водію його прав, у тому числі право на правову допомогу. Зазначене впливає на права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, свідчить про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Також суд додатково враховує посилання позивача на допущення помилок у оскаржуваній постанові у прізвищі і по батькові позивача, не зазначення у постанові місця вчинення порушення.

Водночас, посилання позивача на те, що згідно із оскаржуваною постановою штраф накладено на ОСОБА_1 , тобто на іншу особу, колегія суддів вважає беззмістовними, адже такі доводи спростовується як змістом позовної заяви та апеляційної скарги, так і самим фактом звернення позивача до суду із вказаним позовом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача та наявність підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №522938 від 14.09.2023.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на наведене апеляційний суд надав правову оцінку визначальним доводам сторін. Суд зауважує, що не надання оцінки іншим доводам сторін жодним чином не відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинуло на результат апеляційного розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що стало підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно із п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову, необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Обухівського РУП ГУ НП в Київській області судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги, у загальному розмірі 1514 грн.

Керуючись ст. ст. 48, 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 18.01.2024 - скасувати.

Ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАІ № 7746973 від 16.09.2023 про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення вимог пп. «и» п.15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Обухівського РУП ГУ НП в Київській області судовий збір у розмірі 1514 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя М.М. Заїка

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко