Справа № 120/18667/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 березня 2024 р. Справа № 120/18667/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахівничий комплекс "Веремій" (вул . Шевчук, 32, с. Гопчиця, Вінницька обл., 22216)

до: Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області (вул. Б. Хмельницького, 77, м. Погребище, Вінницька обл., 22200)

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3

( АДРЕСА_2 )

про: визнання протиправними та скасування рішень, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось ТОВ «Птахівничий комплекс «Веремій» (далі - позивач) до Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області (далі - відповідач) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі - треті особи) про визнання протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення про надання дозволу, визнання протиправними та скасування рішення про надання дозволів та зобов`язання прийняти рішення про надання дозволу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 04.07.2023 року звернувся з клопотанням до відповідача про те, щоб він виступив замовником з розробки детального плану території для будівництва та обслуговування комплексу із переробки органічних відходів для виробництва електроенергії з біогазу на земельній ділянці, яка розташована на території Погребищенської ОТГ (за межами населеного пункту с. Гопчиця) Вінницького району вінницької області та провести його стратегічну екологічну оцінку. Рішенням від 25.07.2023 року було схвалено проект рішення відповідача «Про розроблення детального плану території» та було вирішено внести це рішення на розгляд ради. Ніяких зауважень та пропозицій не було озвучено. На 48, 49, 50 сесіях 8 скликання розглядалось вказане питання. Однак рішення не було прийнято. Позивач також вказує на те, що 01.08.2023 року до відповідача звернулись треті особи із клопотанням про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки в оренду для ведення городництва. За результатом розгляду вказаних клопотань, цим особам було надано дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення на умовах оренди. Таким чином, клопотання позивача до теперішнього часу не розглянуто, а клопотання третіх осіб, які подані пізніше, вже розглянуті на позитивно вирішені. Позивач зазначає про наявність умисних штучних перешкод для нього в розробці детального плану територій.

Разом із позовною заявою позивачем до суду надана заява про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 18.12.2023 року задоволена.

Ухвалою від 19.12.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно цією ж ухвалою залучено третіх осіб та витребувано у відповідача певні документи.

26.12.2023 року до суд від відповідача надійшла заява про виконання ухвали суду про витребування доказів.

28.12.2023 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у задоволенні якої він просить відмовити. Зазначає, що рішення радою приймається поіменним голосуванням депутатів. 14.11.2023 року згідно протоколу поіменного голосування рішення не прийнято, оскільки не отримало необхідної більшості голосів на підтримку. Таким чином, відповідач розглянув звернення, але дане питання не було проголосовано достатньою кількістю голосів депутатів. Відповідач діяв в межах дискреційних повноважень та відповідно до діючого законодавства.

11.01.2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

24.01.2024 року до суду від третіх осіб надійшли пояснення на позовну заяву, де ними вказано, що вони звернулись до відповідача із відповідними клопотаннями та отримали дозволи, за якими були розроблені проекти землеустрою. Надалі третіми особами були подані клопотання щодо затвердження проектів землеустрою. Треті особи наголошують, що ними правомірно отримано дозволи та розроблені проекти землеустрою. Отже надання відповідачем дозволів третім особам не позбавляє інших осіб права на самостійне звернення до органу для отримання дозволу. Вказані дозволи не є правовстановлюючим актом, не вказує про наявність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки та не означає позитивного рішення ради про передачу такої у власність. Не прийняття відповідачем рішення стосовно позивача не може позбавляти права інших осіб на реалізацію їх прав на землю.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

05.07.2023 року позивач звернувся до відповідача з клопотаннями про те, щоб відповідач виступив замовником з розробки проекту містобудівної документації місцевого рівня - детального плану території для будівництва та обслуговування комплексу із переробки органічних відходів для виробництва електроенергії з біогазу на земельній ділянці площею 2,000 га, яка розташована на території Погребищенської ОТГ (за межами населеного пункту с. Гопчиця) Вінницького району вінницької області та провести його стратегічну екологічну оцінку.

Відповідачем 25.07.2023 року було схвалено проект рішення «Про розроблення детального плану території» та було вирішено внести це рішення на розгляд ради.

Згідно результатів поіменного голосування на сесіях ради 22.09.2023 року, 03.10.2023 року та 14.11.2023 року не було прийнято рішення щодо вказаного клопотання позивача.

Крім цього, 22.09.3023 року відповідачем були прийняті рішення за №№ 961, 960 та 959 щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в користування на умовах оренди третім особам.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача та прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон) детальний план території - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Ст. 19 Закону визначено, що детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території. Детальний план території розробляється з урахуванням обмежень у використанні земель, у тому числі обмежень використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.

Детальний план території розробляється за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради з метою визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Детальні плани територій одночасно з їх затвердженням стають невід`ємними складовими генерального плану населеного пункту та/або комплексного плану.

Ч. 3 ст. 24 Закону передбачено, що передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні:

комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території;

генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території;

план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель";

детальний план території.

У відповідності до вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Згідно ст. 79.1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно зі ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм доводить, що громадяни та юридичні особи можуть набувати право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності виключно за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Для цього такі особи мають звернутись з відповідним клопотанням до уповноважених органів. Суб`єкт владних повноважень, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до своїх повноважень, розглядає таке клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Одночасно, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність або користування.

Як вже зазначалось, в силу положень ч. 7 ст. 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у місячний строк розглядає клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, ч. 7 ст. 118 ЗК України чітко не визначено, в якій саме правовій формі має прийматися відповідне рішення.

Втім, суд наголошує, що при вирішенні питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідач здійснює владно-управлінські функції на підставі закону та від імені держави вирішує питання щодо передачі земельних ділянок у власність або користування громадянам.

Тобто, відповідне рішення є актом організаційно-розпорядчого характеру, що видається органом державної влади в процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України та спрямований на їх реалізацію.

Відтак за своєю юридичною природою рішення про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, яке приймається відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, має відповідати формі розпорядчого документа.

Правовий статус відповідача визначає ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні".

Ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно ч. 1, 2 ст. 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Аналізуючи у комплексі норми ч. 6 ст. 118 ЗК України та ч. 1, 2 ст. 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" суд зазначає, що при вирішенні заяви позивача у ради виникає обов`язок, по - перше розглянути клопотання у місячний строк і по - друге, прийняти одне із двох рішень, а саме: 1) про надання дозволу або 2) про відмову у його наданні.

Як встановлено судом, 05.07.2023 року позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою про надання дозволу.

У період з 25.07.2023 року по 14.11.2023 року, за результатом розгляду зазначеної заяви, відповідачем на засіданнях сесій рішення не прийнято, а з протоколів поіменного голосування вбачається, що депутати голосували "за", "проти", "утрималися", а значна кількість депутатів то взагалі не голосувала.

Конституційний Суд України в рішенні від 01.04.2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України в частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень.

При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду у постанові № 454/160/17 від 09.07.2021 року, які полягають у тому, що результати голосування не відображують мотивів прийняття того чи іншого рішення, які б дозволяли скористатись можливістю його оскарження та не містять і не відповідають поняттю акту органу місцевого самоврядування.

Суд зауважує, що результати відкритого поіменного голосування не є рішенням органу місцевого самоврядування, яке мало бути прийняте за результатом розгляду клопотання позивача, а отже, твердження відповідача про те, що в даному випадку заява позивача була розглянута є необґрунтованим та безпідставним.

У даній справі, за наслідками розгляду заяви позивача, в силу вимог ЗК України та ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідач був зобов`язаний прийняти відповідне управлінське рішення.

Відтак, не прийняття відповідного рішення відповідачем "за" чи "проти" за результатами розгляду заяви позивача у визначений законом строк, свідчить про протиправну бездіяльність.

При прийнятті рішення у даній частині позовних вимог, суд враховує правові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 23.11.2021 року у справі № 580/704/21.

Вищенаведене також узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 800/304/17 від 27 лютого 2020 року під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Утримання від прийняття рішення не є законним способом поведінки органу, а результати поіменного голосування, не містять чіткого та однозначного рішення про відмову, а отже не можуть вважатися відмовою у надані відповідного дозволу на розробку документації із землеустрою.

В свою чергу, відсутність належним чином оформленого рішення суб`єкта владних повноважень про надання або відмову у надані дозволу, свідчить про те, що відповідач в межах наданих йому повноважень не прийняв жодного відповідного рішення.

З огляду на викладене та враховуючи очевидність протиправної поведінки відповідача, якою порушуються права позивача, суд вважає з метою ефективного захисту прав позивача у спірних публічно-правових відносинах, визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку детального плану, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано ч. 6 ст. 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 24.11.2020 року у справі № 2240/3066/18, від 05.03.2019 року у справі № 2040/6320/18, від 29 вересня 2020 року по справі № 814/2221/17, від 17 лютого 2021 року справа № П/811/397/18.

При цьому, суд звертає увагу, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою не означає позитивного рішення про передачу її у користування (п. 47 постанови Великої Палати Верховного Суду № 32/563 від 04.12.2018 року).

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 1140/2698/18 від 29 грудня 2020 року, № 820/2018/18 від 15 січня 2021 року.

Виходячи із обставин цієї справи та з урахуванням того, що відповідачем проявлена протиправна бездіяльність щодо прийняття рішення, за результатом розгляду заяви позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача про надання дозволу та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними та скасування рішення 48 сесії 8 скликання відповідача від 22.09.2023 року за № 959, № 960 та № 961, суд зазначає таке.

Як вже зазначалось, 05.07.2023 року позивач звернувся до відповідача із вказаною заявою, за результатом розгляду якої відповідачем не було прийнято рішення.

01.08.2023 року до відповідача також звернулись треті особи із заявами щодо надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в користування на умовах оренди орієнтовними площами по 0,60 га кожному, які розташовані на території Погребищенської ОТГ (за межами населеного пункту с. Гопчиця) Вінницького району Вінницької області, з визначенням цільового призначення - 01.07. для огородництва.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутні суперечності стосовно того факту, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, співпадає та складає у сукупності загальну площу земельних ділянок, на які претендують треті особи.

Крім цього, дійсно треті особи звернулись до відповідача із вказаними заявами після фактичного звернення позивача. І такі заяви третіх осіб 22.09.2023 року були розглянуті відповідачем та за результатами їх розгляду прийняті позитивні рішення щодо надання дозволів за № 960, № 961 та № 959.

Позивач не погоджується із зазначеними рішеннями та єдиною підставою для визнання їх протиправними та скасування вказує те, що треті особи звернулись до відповідача пізніше за нього, а позивач у порядку черговості перший повинен був отримати рішення щодо надання дозволу.

Суд не приймає до уваги зазначене посилання позивача, з огляду на таке.

Законом України «Про місцеве самоврядування» не передбачена черговість розгляду питань на сесії ради з урахуванням дати подання відповідного звернення чи заяви.

Спірні рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства України, у межах компетенції відповідача, з дотриманням процедури його прийняття. Підстав для скасування не встановлено.

Зазначені позивачем обставини не є підставою для скасування спірних рішень та не передбачені діючим законодавством. Інших підстав для скасування спірних рішень позивачем у позові не наведено.

Суд також додатково зазначає, що самим позивачем у позові наведена стала судова практика щодо цього питання та вказано, що аналіз статей 116, 118 ЗК України вказує на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою.

За таких обставин, вказана позовна вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

У ч. 2 ст. 2 КАС України вказано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до вимог ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 2 684 грн.

Крім цього, стосовно забезпечення позову, суд вказує, що згідно з ч. 6 ст. 157 КАС України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням. Таким чином, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 18.12.2023 року, зберігають свою силу до набрання законної сили цим судовим рішенням, оскільки стосуються тієї частини позовних вимог, у задоволені яких судом відмовлено.

Керуючись Конституцією України, Земельним кодексом України та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ТОВ «Птахівничий комплекс «Веремій» до Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення про визнання протиправними та скасування рішень, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ТОВ «Птахівничий комплекс «Веремій» від 04.07.2023 року.

Зобов`язати Погребищенську міську раду Вінницького району Вінницької області розглянути заяву ТОВ «Птахівничий комплекс «Веремій» від 04.07.2023 року та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Птахівничий комплекс «Веремій» судовий збір у сумі 2 684 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю " Птахівничий комплекс "Веремій" (вул . Шевчук, 32, с. Гопчиця, Вінницька обл., 22216, )

Відповідач: Погребищенська міська рада Вінницької області (вул. Б. Хмельницького, 77, м. Погребище, Вінницька обл., 22200, )

Треті особи:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_2 )

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 21.03.2024 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна