Справа № 140/34883/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/34883/23 пров. № А/857/1631/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року про повернення позовної заяви у частині позовних вимог, постановлену суддею Дмитрук В.В. у м. Луцьку Волинської області у справі №140/34883/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області, у якому з урахуванням уточних позовних вимог просив:

1)визнати протиправним та скасувати наказ від 20.09.2019 №307 о/с в частині звільнення з посади начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області та призначення на посаду старшим інспектором з особливих доручень ситуаційного відділу управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП (позовна вимога 1);

2) скасувати накази по особовому складу:

- від 11.10.2019 № 341 о/с про призначення на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу охорони публічного порядку, масових і охоронних заходів УПД ГУНП у Волинській області (позовна вимога 2);

- від 30.11.2020 № 358 о/с про призначення на посаду інспектора сектору превентивної комунікації відділу превенції Луцького ВП ГУНП у Волинській (позовна вимога 3);

- від 11.01.2021 № 3 о/с в частині призначення на посаду інспектора сектору превентивної комунікації відділу превенції Луцького РУП ГУНП у Волинській області (позовна вимога 4);

- від 28.02.2023 № 94 о/с в частині призначення на посаду дільничного офіцера поліції СДОП ВП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області (позовна вимога 5);

3) поновити на посаді начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області (позовна вимога 6);

4) зобов`язати нарахувати і виплатити середньомісячне грошове забезпечення за посадою начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області за час вимушеного прогулу з жовтня 2019 року по 25 жовтня 2023 року з врахуванням раніше виплачених сум (позовна вимога 7);

5) визнати накази ГУНП у Волинській області від 29.12.2018 № 368 о/с; від 25.01.2019 № 21 о/с; від 25.02.2019 № 53 о/с; від 25.03.2019 № 81 о/с; від 23.04.2019 № 120 о/с; від 24.05.2019 № 159 о/с; від24 06.2019 № 201 о/с в частині не нарахування і не виплати щомісячної премії начальнику Любешівського відділення поліції протиправними та скасувати їх (позовна вимога 8);

6) зобов`язати нарахувати і виплатити щомісячну премію в розмірі 49,5% від грошового забезпечення з грудня 2018 року по червень 2019 року включно (позовна вимога 9).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року позовну заяву в частині позовних вимог повернуто позивачу.

Ухвала мотивована тим, що позивачем не наведено об`єктивних обставин, які б не дозволяли йому звернутись до суду у визначений законодавством строк.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Згідно доводів, наведених у апеляційній скарзі, права позивача були порушені з моменту його затримання в кримінальному провадженні, що мало місце о 14 год 57 хв 28.11.2018 і тривало до 12.09.2023; виправдувальний вирок суду винесено 28.04.2023 у справі №162/426/19 і вирок набрав законної сили 12.09.2023. Позивач вважає, що саме із набранням виправдувальним вироком закононної сили слід пов`язувати початок перебігу строку звернення до суду з означеними позовними вимогами, оскільки він як підозрюваний жодним чином не міг впливати на прийняття процесуальних рішень відносно нього слідчим, прокурором та слідчим суддею, а лише міг використовувати надані процесуальні права з метою доведення своє невинуватості. Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутній супровідний лист про адресування ГУНП у Волинській області копії повідомлення про підозру ОСОБА_1 для відома чи ознайомлення, але це не завадило дисциплінарній комісії визнати позивача винним у скоєнні дисциплінарного проступку та звільнити з посади з подальшим переведенням на нижчу «декретну» посаду в апараті ГУНП у Волинській області. Після виходу основного працівника він був знову переведений на іншу «декретну» посаду, з якої знову було переведено на ще нижчу посаду в територіальний підрозділ після виходу основного працівника.

Покликаючись на ст. 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яка, на переконання скаржника, є спеціальною при вирішення спірних правовідносин і має вищу юридичну силу над ч.5 ст. 122 КАС України, зазначає, що для звернення до суду з позовними вимогами про поновлення на роботі визначено тримісячний строк з дня набрання законної сили виправдувальним вироком, який ним дотримано.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника в режимі відеоконференції, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Водночас ч.2 ст.44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) та перевіряє позовну заяву на відповідність вимогам до позовної заяви, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу.

Згідно з ч.1ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до вимог частини першої статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Так, позивач звернувся до суду з такими вимогами:

1) визнати протиправним та скасувати наказ від 20.09.2019 №307 о/с в частині звільнення з посади начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області (позовна вимога 1);

2) скасувати накази по особовому складу:

а) про призначення на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу охорони публічного порядку, масових і охоронних заходів УПД ГУНП у Волинській області (на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_2 ) (позовна вимога 2);

б) про призначення на посаду інспектора сектору превентивної комунікації відділу превенції Луцького ВП ГУНП у Волинській області з посадовим окладом 2700 грн (позовна вимога 3);

в) від 28.02.2023 № 94 о/с в частині призначення на посаду дільничного офіцера поліції СДОП ВП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області (позовна вимога 4);

3) поновити на посаді начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області (позовна вимога 5);

4) зобов`язати нарахувати і виплатити середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з жовтня 2019 року по 25 жовтня 2023 року з врахуванням раніше виплачених сум (позовна вимога 6);

5) визнати накази ГУНП у Волинській області з грудня 2018 року по червень 2019 року включно в частині встановлення щомісячної премії начальнику Любешівського відділення поліції в розмірі 0 % протиправними та скасувати їх (позовна вимога 7);

6) зобов`язати нарахувати і виплатити щомісячну премію в розмірі 49,5% від грошового забезпечення з грудня 2018 року по червень 2019 року включно (позовна вимога 8).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 констатовано наступне:

1. Позивачем заявлено позовні вимоги 2, 3, 7 щодо визнання протиправними та скасування наказів, однак не зазначено жодного реквізиту оскаржуваних наказів, що є недоліком позовної заяви та унеможливлює розгляд судом таких вимог.

2. Позивачем заявлено 3 позовні вимоги немайнового характеру (позовні вимоги 2-4), за подання яких передбачено сплату судового збору, а відтак, позивачу необхідно сплатити судовий збір у сумі 3228 грн 90 коп., при цьому, позивачем в позовній заяві зазначено про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору, зокрема, наявність статусу учасника бойових дій, однак доказів щодо наявності вказаного статусу суду не подано, відсутні такі докази і в переліку додатків до адміністративного позову.

3. Заявлена позовна вимога 1 (похідні позовні вимоги 2, 3, 4, 5 та 6) щодо визнання протиправним та скасування наказу від 20.09.2019 №307 о/с в частині звільнення з посади начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області, тобто прийнятого за 4 роки та 3 місяці до моменту подання адміністративного позову 25.11.2023, в той час як відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Враховуючи наведене, позовну заяву залишено без руху та встановлено 10-денний строк на усунення недоліків з моменту отримання зазначеної ухвали, шляхом подання до суду: 1) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску в період з 20.09.2019 по 13.05.2023; 2) докази сплати судового збору в розмірі 3228 грн 90 коп. або докази щодо наявності підстав для звільнення від його сплати (копія посвідчення учасника бойових дій); 3) нової редакції адміністративного позову, яка міститиме реквізити усіх оскаржуваних наказів (позовні вимоги 2, 3, 7), в тому числі й примірник для відповідача.

28.12.2023 на адресу суду надійшло клопотання позивача про усунення недоліків, до якого долучено докази наявності підстав для звільнення від сплати судового збору (копія посвідчення учасника бойових дій, нову редакцію адміністративного позову, яка містить уточнені позовні вимоги

Суд першої інстанції, вказавши на наявність передбачених ч.2 ст.123 КАС України підстав, повернув позивачу позовну заяву у частині таких позовних вимог:

1) визнати протиправним та скасувати наказ від 20.09.2019 №307 о/с в частині звільнення з посади начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області та призначення на посаду старшим інспектором з особливих доручень ситуаційного відділу управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП (позовна вимога 1);

2) скасувати накази по особовому складу:

- від 11.10.2019 № 341 о/с про призначення на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу охорони публічного порядку, масових і охоронних заходів УПД ГУНП у Волинській області (позовна вимога 2);

- від 30.11.2020 № 358 о/с про призначення на посаду інспектора сектору превентивної комунікації відділу превенції Луцького ВП ГУНП у Волинській (позовна вимога 3);

- від 11.01.2021 № 3 о/с в частині призначення на посаду інспектора сектору превентивної комунікації відділу превенції Луцького РУП ГУНП у Волинській області (позовна вимога 4);

- від 28.02.2023 № 94 о/с в частині призначення на посаду дільничного офіцера поліції СДОП ВП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області (позовна вимога 5);

3) поновити на посаді начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області (позовна вимога 6);

4) зобов`язати нарахувати і виплатити середньомісячне грошове забезпечення за посадою начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області за час вимушеного прогулу з жовтня 2019 року по 25 жовтня 2023 року з врахуванням раніше виплачених сум (позовна вимога 7).

При постановленні оскаржуваної ухвали суд виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з такими позовними вимогами та не наведено поважних підстав для його поновлення.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.122 КАС України).

Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду, необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправною постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Судом першої інстанції до спірних правовідносин застосовано положення частини 5 статті 122 КАС України, яка є спеціальною нормою та передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно доводів позивача, наведених в обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду, датою, з якої підлягає обрахунок строку звернення до суду з позовом про поновлення на посаді є саме 15.09.2023, тобто дата проголошення повного тексту ухвали Волинського апеляційного суду від 12.09.2023 у справі №162/426/19, якою апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Ратнівського районного суду від 28.04.2023 - без змін, та з якої він почав вважати, що оскаржуваним наказом від 20.09.2019 порушено його права.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено та не заперечується позивачем, що зі змістом оскаржуваного наказу від 20.09.2019 позивач був ознайомлений 20.09.2019, проте із цим позовом звернувся до суду лише 25.11.2023 після минування понад чотирьох років.

Судом першої інстанції слушно зазначено, що викладені доводи позивача не змінюють моменту, з якого він повинен був дізнатися про порушення прав, свобод та інтересів. Вказана дата свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду. Наявність кримінального провадження, де позивач мав статус обвинуваченого, ніяким чином не впливало на можливість позивача оскаржити відповідний наказ у строки, визначені чинним законодавством.

Наведене стосується й оскаржуваних наказів по особовому складу: від 11.10.2019 № 341 о/с, від 30.11.2020 № 358 о/с, від 11.01.2021 № 3 о/с, від 28.02.2023 № 94 о/с.

При цьому, одним із головних доводів позовної заяви про протиправність оскаржуваного наказу про звільнення з посади є те, що рапорт на переведення на нижчу посаду написав за умови адміністративного тиску, за відсутності його добровільного волевиявлення на звільнення.

Отже, подаючи рапорт від 17.09.2019 та ознайомлюючись 20.09.2019 із прийнятим на його підставі наказом від 20.09.2019 №307 о/с в частині звільнення з посади начальника Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області та призначення на посаду старшим інспектором з особливих доручень ситуаційного відділу управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП, позивач достеменно був обізнаний про своє порушене право, а тому, доводи про те, що він не міг довести порушення своїх прав до моменту винесення судом виправдувального вироку судом є безпідставними.

Позивач помилково ототожнює момент відліку строку звернення до суду виключно з моментом проголошення ухвали Волинським апеляційним судом та подальше отримання повного тексту даної ухвали в жовтні 2023 року, оскільки таке не узгоджується із приписами статті 122 КАС України.

Слід зазначити, що позивач не заперечує своєї обізнаності з фактом його звільнення з посади у вересні 2019 року, однак наполягає на тому, що постановлення виправдувального вироку суду обумовлює його право звернення з позовом про поновлення на роботі в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР), а саме в тримісячний строк з набрання вироком законної сили (12.09.2023).

Водночас Закон №266/94-ВР визначає порядок відшкодування шкоди (втраченого заробітку або інших доходів, конфіскованого майна, сплачених штрафів, судових та інших витрат, моральної шкоди тощо), завданої особі, в тому числі внаслідок незаконного засудження або незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. При цьому стаття 6 цього Закону передбачає порядок поновлення на роботі (посаді) особи, звільненої з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відстороненої від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Згідно доводів позивача, викладених у позовній заяві, дисциплінарною комісією ГУНП його визнано винним у скоєнні дисциплінарного проступку, що мало наслідком накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, та 17.09.2019 він звернувся до ГУНП у Волинській області із рапортом про згоду із запропонованою посадою інспектора з особливих доручень ситуативного відділу УОАЗОР ГУНП у Волинській області.

Виходячи з наведеного, положення Закону №266/94-ВР не підлягають застосуванню при вирішенні питання щодо строку звернення до суду з цим позовом.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він діяв добросовісно, без допущення триваючої пасивної поведінки та умисного зволікання з реалізацією наданого права на судовий захист.

Суд апеляційної інстанції вважає, що нереалізація позивачем права на вчасне звернення до суду в даному випадку зумовлена його власною поведінкою та зазначає, що виявлення наміру отримати судовий захист порушеного права не надає права позивачу на пропуск строку звернення до адміністративного суду та не збільшує обсяг його процесуальних прав, встановлених законом.

Відповідно до частини 2 ст.6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, обмеження права на звернення за захистом прав свобод та інтересів встановленням строків, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Судом апеляційної інстанції не встановлено наявності непереборних обставин, що перешкоджали позивачу реалізації права на вчасне звернення до суду з даними позовними вимогами, а тому поділяє висновки суду першої інстанції про застосування дочастини позовних вимог, що заявлені поза межами місячного строку звернення до суду, правових наслідків, передбачених ч.2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 195, 242, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року про повернення позовної заяви у частині позовних вимог, постановлену у справі №140/34883/23, без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Постанова складена в повному обсязі 20.03.2024.