Справа № 580/11352/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаській окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо призначення довічного грошового утримання судді у відставці із 28.02.2023 щодо не включення в розрахунок стажу судді військової служби в лавах Радянській Армії із 11.11.1977 по 14.11.1979, що складає 2 роки 0 місяців 4 дні і половину строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі Харківському юридичному інституті із 01.09.1982 по 01.07.1986, що складає 1 рік 11 місяців 1 день;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Черкаській області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та виплатити із 28.02.2023 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі із врахуванням стажу роботи судді військової служби в лавах Радянської Армії із 11.11.1977 по 14.11.1979, що складає 2 роки 0 місяців 4 дні і половину строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі - Харківському юридичному інституті із 01.09.1982 по 01.07.1986, що складає 1 рік 11 місяців 1 день, на підставі довідки для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.02.2023 № 04-16/3/2023 із врахуванням раніше проведених виплат за вказаний період.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, однак під час обчислення розміру його довічного грошового утримання відповідач не врахував спірні періоди до загального стажу роботи позивача на посаді судді.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1982 по 01.07.1986, що становить 1 рік 11 місяців 1 день та періоду проходження строкової військової служби в лавах Радянській Армії із 11.11.1977 по 14.11.1979, що складає 2 роки 0 місяців 4 дні.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1982 по 01.07.1986, що становить 1 рік 11 місяців 1 день та період проходження строкової військової служби в лавах Радянській Армії із 11.11.1977 по 14.11.1979, що складає 2 роки 0 місяців 4 дні та здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 28.02.2023 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до статей 137, 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII у розмірі 88 (вісімдесят вісім) відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.02.2023 № 04-16/3/2023, виданої Черкаським апеляційним судом та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що нормативно-правові акти, на які посилається суд першої інстанції при винесенні спріного рішення як на момент виходу позивача у відставку, так і на час звернення його з відповідною заявою до Головного управління втратили чинність, а тому не можуть застосовуватись під час вирішення даного спору.

На думку апелянта, підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зазначених періодів та здійснення перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 % - відсутні.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 16.02.2023 № 48/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Черкаського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» позивача було звільнено з посади судді Черкаського апеляційного суду.

Як наслідок, відповідно до наказу № 4-ос від 24.02.2023 позивача відраховано зі штату Черкаського апеляційного суду 27.02.2023 як такого, що звільнений з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 16.02.2023 № 48/0/15-23.

У свою чергу, позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону № 1402-VIII з урахуванням стажу роботи на посаді судді 35 років 8 місяців 8 днів, з 28.02.2023, визначивши процент розрахунку щомісячного довічного грошового утримання в 80%.

03 жовтня 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання збільшивши його на 8 відсотків шляхом зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання - половини строку навчання у вищому навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби.

За результатами розгляду вказаного звернення листом від 31.10.2023 № 14352-14147/Я-03/8-2300/23 відповідач зазначив, що стаж роботи позивача на посаді судді для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 35 років 8 місяців 8 днів (із 21.06.1987 до 11.05.1993, із 12.05.1993 до 22.07.2019, із 23.07.2019 до 27.02.2023).

На думку пенсійного фонду, оскільки Законом № 1402 не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби та половини терміну навчання в юридичному інституті, вказане свідчить про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи на посаді судді для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання у відставці зазначених періодів.

Не погоджуючись з таким рішенням та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, має бути зарахована половина строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського та календарний період проходження строкової військової служби в Радянській Армії, тому відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не зарахування позивачу до стажу роботи позивача, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання вказаних періодів.

Як наслідок, з метою належного захисту порушених прав суд першої інстанції зобов`язав відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, вказаних періодів та здійснити з 28.02.2023 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 88 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.02.2023 № 04-16/3/2023, виданої Черкаським апеляційним судом.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері організації судової влади та здійснення правосуддя, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначені Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі - Закон №1402-VIII).

Частиною першою статті 116 Закону №1402-VIII визначено, що суддя, який має стаж роботі на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з частиною першою статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

У той час, згідно абзацу 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Враховуючи, що на момент призначення позивача на посаду судді діяв Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), тому слід застосовувати його норми під час вирішення питання щодо зарахування до стажу його іншої роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Разом з тим, згідно з пунктом 2 Розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» передбачалося, що статті 43, 44 Закону України «Про статус суддів» втратили чинність з 1 січня 2011 року.

Однак, приймаючи підпункт 1 пункт 2 Розділу XII та пункт 11 Розділу XIII Прикінцеві положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, законодавець не розмежував зарахування стажу для суддів, які призначені або обрані на посаду судді до набрання чинності цим Законом та суддям, які були призначені на посаду після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, оцінюючи можливість застосування частини шостої статті 44 Закону України «Про статус суддів» щодо позивача, колегія суддів вважає, що положення пункту 11 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI не поширюються на осіб призначених на посаду судді після набрання чинності цим законом.

Відтак, положення частини шостої статті 44 Закону № 2862-XII поширюється лише на суддів, які були призначені чи обрані до 1 січня 2011 року.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №806/2962/17.

Аналіз зазначених норм свідчить, що до стажу роботи, що дає судді у відставці право на щомісячне довічне грошове утримання, крім часу роботи на посадах суддів, може зараховуватися половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та час проходження строкової військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 та копії диплома (серія НОМЕР_2 ) позивач з 1 вересня 1982 року до 1 липня 1986 року навчався у Харківському юридичному інституті імені Ф.Є. Дзержинського за денною формою.

У відповідності до записів військового квитка серії НОМЕР_3 та згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач з 11.11.1977 по 14.11.1979 проходив службу в лавах Радянської Армії (2 роки 4 дні).

Таким чином, до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, має бути зарахована половина строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1982 по 01.07.1986, що становить 1 рік 11 місяців 1 день, та календарний період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 11.11.1977 по 14.11.1979, що становить 2 роки 4 дні.

У свою чергу, відповідно до статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що загальний стаж позивача для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII складає повних 39 років (39 років 07 місяців 13 днів (35 років 8 місяців 8 днів зарахованих відповідачем під час призначення довічного грошового утримання судді у відставці + 1 рік 11 місяців 1 день+ 2 роки 4 дні), у зв`язку із чим щомісячне довічне грошове утримання позивача, як судді у відставці, у відповідності до приписів частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII, має бути визначене у розмірі 88% (50% - 20 років + 38% (за 19 років стажу роботи позивача, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.02.2023 № 04-16/3/2023, виданої Черкаським апеляційним судом.

Отже, враховуючи наведені правові норми та фактичні обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправну бездіяльність щодо не зарахування позивачу до стажу роботи позивача, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання періодів військової служби в лавах Радянській Армії із 11.11.1977 по 14.11.1979, що складає 2 роки 0 місяців 4 дні та половину строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі - Харківському юридичному інституті із 01.09.1982 по 01.07.1986, що складає 1 рік 11 місяців 1 день та необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1982 по 01.07.1986, що становить 1 рік 11 місяців 1 день та період проходження строкової військової служби в лавах Радянській Армії із 11.11.1977 по 14.11.1979, що складає 2 роки 0 місяців 4 дні та здійснити позивачу перерахунок з 28.02.2023 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до статей 137, 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII у розмірі 88 (вісімдесят вісім) відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.02.2023 № 04-16/3/2023, виданої Черкаським апеляційним судом та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко