Справа № 140/35876/23
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року ЛуцькСправа № 140/35876/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Ковальчука В.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Волинської митниці (далі - митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів №UA205110/2023/000064 від 03.10.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач переміщував через митний кордон України товар, а саме дитяче взуття вагою 47,4 кг., кількістю 48 пар, загальною вартістю 66,72 доларів США, у вигляді супроводжуючого багажу з Республіки Польща в Україну. На підтвердження вартості товару позивачем було подано інвойс від 27.09.2023 №141, в якому зазначено, що продавцем є WENZHOU INTERNATIONAL ECO. & TEC.CO-OPERATION CO.,LTD (китайська компанія імпортер), а покупцем ОСОБА_1 , який придбав товар Children`s shoes that cover the ankles Mix (дитяче взуття, що закриває щиколотку), кількістю 48 пар, вартістю за одиницю 1,39 доларів США та загальною вартістю 66,72 доларів США.

Однак 03.10.2023 Волинською митницею винесене рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів №UA205110/2023/000064, у графі 18 якого зазначено обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, а саме: Відповідно до п. 1 ст. 368 МКУ не надано касові та товарні чеки, ярлики та інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів. Митна вартість товарів відповідно цінової інформації ЄАІС Держмитслужби становить 20,53 дол. США/кг (МД №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023). При цьому, митний орган відкоригував вартість задекларованого дитячого взуття із 1,39 доларів США за одиницю до 20,27 доларів США, відповідно загальна вартість змінилась із 66,72 доларів США на 973,12 доларів США, у зв`язку із чим позивач була змушена сплатити завищену суму митних платежів, вказану в уніфікованій митній квитанції МД-1 №034140 в сумі 5224,57 грн.

Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що він надав митному органу митну декларацію від 28.09.2023, інвойс від 27.09.2023 №141 та супровідний документ Т1 №23PL301010NU66FY70 для підтвердження вартості товару. При цьому додатково зазначає, що листом POL-CEL Sp z o.o. Agencja i Magazyn Celny (далі POL-CEL, склад і митне агентство), наданим на адвокатський запит від 19.10.2023 №07/19-10-23, підтверджено як і вартість товару згідно інвойсу від 27.09.2023 №141, відправника та одержувача товару за транзитною декларацією (Т1), так і те, що митні процедури за цією транзитною декларацією були завершені, а зазначений товар було вивезено з території Республіка Польща.

В той же час в оскаржуваному рішенні митний орган формально обмежився лише посиланнями на норму законодавства України, без жодного обґрунтування конкретної ситуації, що фактично створює для пересічного громадянина становище правової невизначеності; у спірному рішенні не зазначено, з яких саме підстав митний орган прийняв рішення про визначення вартості товарів, не вказано та необґрунтовано, чому наявні документи не дають можливості визначити вартість товару, чому вони не є достатніми для митного оформлення товару та чому відповідач не взяв їх до уваги. Вважає, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості. Твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Крім того, зазначає, що інформація з автоматизованої інформаційної системи не може бути безумовним джерелом для визначення митної вартості товару. Митний орган вказав лише номер та дату митної декларації (№UA101040/2023/8700 від 11.09.2023), на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування такої позиції зазначила, що 28.09.2023 на митному посту Устилуг Волинської митниці громадянкою ОСОБА_1 письмово задекларовано товар - підліткове взуття вагою 47,4 кг., кількістю 48 пар, загальною вартістю 66,72 доларів США, про що свідчить відповідна митна декларація, та на підтвердження відомостей про вартість вказаного товару нею подано інвойс №141 від 27.09.2023, відповідно до якого продавцем товару є WENZHOU INTERNATIONAL ECO. &TEC.CO-OPERATION CO.,LTD (китайська компанія імпортер), а покупцем ОСОБА_1 . Зазначає, що у транспортному засобі Рено Мастер, НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_2 , окрім товару, який переміщувався позивачем, переміщувався також аналогічний товар приблизно в такій же кількості, належний 8 громадянам та водію. Так, згідно Акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 28.09.2023 під час проведення повного митного огляду т.з.р.н НОМЕР_1 встановлено, що у вантажному відділенні автомобіля переміщується до України товар: взуття підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове: торгівельна марка JONG GOLF, країна виробництва Китай, загальною кількістю 416 пар: загальною вагою 402,2 кг (брутто); подано товаросупровідні документи: декларацію 23PL301010NU66FY70 від 27.09.2023 та інвойси №135, №136, №137, №138, №139, №140, №141, №142, №143 від 27.09.2023 на товари, які належать водію та пасажирам, загальною вартістю 578,24 дол. США. Зважаючи на однотипність товару, який підлягав огляду, вказане призвело до сумніву митниці щодо дійсної мети переміщення вказаного товару громадянами для потреб, які жодним чином не пов`язані з особистими та сімейними потребами, проте, ймовірно, комерційними, шляхом подрібнення партії товару з метою уникнення від оподаткування. З урахуванням наведеного в митного органу виник обґрунтований сумнів щодо достовірності заявлених відомостей про фактурну вартість товару, адже на підтвердження фактурної вартості позивачем подано інвойс, який є комерційним документом, що не відповідає положенням ч. 1 ст. 368 Митного кодексу України (далі - МК України), яка визначає, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України громадянами, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів. При цьому зазначає, що інвойс є комерційним документом та не може підтверджувати фактурну вартість товару, ввезеного на митну територію України громадянином, адже свідчить про комерційну мету, що суперечить ч. 1 ст. 364 МК України; оскільки позивач не є підприємцем, вказане виключає можливість підтвердження фактурної вартості наданим інвойсом. У зв`язку з вищевказаним та наявністю інформації в митного органу щодо ідентичного та подібного (аналогічного) товару (МД № UA101040/2023/8700 від 11.09.2023) митним органом самостійно відповідно до вимог МК України прийнято письмове рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів №UA205110/2023/000064 від 03.10.2023.

Також разом з відзивом представник Волинської митниці подала клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

У відповіді на відзив представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що ОСОБА_1 є громадянином України, який не здійснює комерційну діяльність і придбав товар виключно для власних потреб, він не вибирав і не міг вплинути на те, який документ йому було видано при отриманні свого товару, а тому єдиним належним документом, який підтверджує реальну вартість товару є інвойс №141 від 27.09.2023, в якому зазначена уся необхідна інформація, яка дає можливість ідентифікувати товар, встановити його вартість, відомості про дату складання документа, особу яка придбала товар, назву підприємства, від імені якого складено документ. Також транзитною декларацією (Т1) №23PL301010NU66FY70 підтверджено, що позивач здійснював митне оформлення товарів транзитом з Республіка Польща в Україну, а оскільки продавцем товару була китайська компанія імпортер, то посередником між позивачем та продавцем фактично виступає склад і митне агентство POL-CEL, з якого відбулось відправлення товару, що власне і було підтверджено у відповіді на адвокатський запит №07/19-10-23. Також вказав і на те, що з долученого до відзиву витягу із ЄАІС з товару, який зазначений у митній декларації №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023, на основі якого було прийнято спірне рішення, вбачається, що митний орган відкоригував вартість задекларованого дитячого взуття, на основі не ідентичного та навіть не подібного (аналогічного) товару.

У запереченнях представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 15 січня 2024 року в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд у судовому засіданні з повідомленням сторін адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.

На адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, у якому просив витребувати у відповідача Волинської митниці: копію митної декларації МД № UА101040/2023/8700 від 11.09.2023; інформацію (з обов`язковим посиланням на відповідне джерело) щодо ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари, яка призвела до виникнення сумнівів щодо визнання заявленої фактурної вартості товару, що переміщувався ОСОБА_1 через митний кордон України; докази, на підставі яких було визначено вартість товарів, що переміщувалися ОСОБА_1 через митний кордон України у сумі 20,53 дол. США за кг., в тому числі витяг з ЄАІС Держмитслужби.

Ухвалою суду від 15 січня 2024 року витребувано у Волинської митниці наступні докази: копію митної декларації МД № UА101040/2023/8700 від 11.09.2023; інформацію (з обов`язковим посиланням на відповідне джерело) щодо ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари, яка призвела до виникнення сумнівів щодо визнання заявленої фактурної вартості товару, що переміщувався ОСОБА_1 через митний кордон України; докази, на підставі яких було визначено вартість товарів, що переміщувалися ОСОБА_1 через митний кордон України у сумі 20,53 дол. США за кг., в тому числі витяг з ЄАІС Держмитслужби.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

28.09.2023 на митному посту Устилуг Волинської митниці громадянином з метою переміщення через державний кордон України товару подано митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, згідно якої задекларовано товар - взуття підліткове вагою 47,4 кг., кількістю 48 пар, загальною вартістю 66,72 доларів США. Для підтвердження вартості товару до вказаної митної декларації позивачем було долучено інвойс №141 від 27.09.2023 та супровідний документ Т1 №23PL301010NU66FY70 від 27.09.2023.

28.09.2023 посадовими особами Волинської митниці складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, в якому зазначено, що під час проведення повного митного огляду т.з. р.н. НОМЕР_1 встановлено, що у вантажному відділенні автомобіля переміщується до України товар: взуття підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове; торгівельна марка JONG GOLF, країна виробництва - Китай, загальною кількістю 416 пар; загальною вагою 402,2 кг (брутто). Товар відповідає заявленим відомостям в митних деклараціях. Подано товаросупровідні документи: декларація 23PL301010NU66FY70 від 27.09.2023 та інвойси №135, №136, №137, №138, №139, №140, №141, №142, №143 від 27.09.2023 на товари, які належать водію та пасажирам, загальною вартістю 578,24 доларів США.

03.10.2023 Волинською митницею прийнято рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів №UA205110/2023/000064, згідно якого митним органом задекларований позивачем товар визначено як взуття дитяче та підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове; торгівельна марка JONG COLF, код товару 640419900, та визначено вартість товару за одиницю - 20,27 доларів США, загальну вартість товару визначено - 973,12 доларів США (35585,64 грн).

У графі 18 оскаржуваного рішення від 03.10.2023 №UA205110/2023/000064 зазначено обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, а саме: Відповідно до п. 1 ст. 368 МКУ не надано касові та товарні чеки, ярлики та інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів. Митна вартість товарів відповідно цінової інформації ЄАІС Держмитслужби становить 20,53 дол. США/кг (МД №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023).

Внаслідок прийняття оскаржуваного рішення для справляння митним органом з ОСОБА_1 митних платежів відповідач склав уніфіковану митну квитанцію МД-1 серія ЄС № 034140 від 03.10.2023 та нарахував митні платежі на загальну суму 5224,57 грн. Відповідно до копії чеку № 5545 від 03.10.2023 позивач здійснив оплату зазначених митних платежів.

19.10.2023 представник позивача адвокат Шумський Б.А. подав до Волинської митниці адвокатський запит №07/19-10-23, в якому просив повідомити у зв`язку з чим винесено рішення від 03.10.2023 №UA205110/2023/000064 та чому не було враховано поданий позивачем інвойс №141 від 27.09.2023 на підтвердження вартості, а також місця придбання товару.

Листом від 16.10.2023 №7.3-28-07/12654 Волинська митниця повідомила представника позивача про те, що відповідно до частини четвертої статті 368 глави 53 розділу XII МК України, наказу Міністерства фінансів України від 07.02.2023 №62 Про затвердження форми рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів та у зв`язку з наявністю в митного органу інформації щодо рівня цін на подібні (аналогічні) та ідентичні товари прийнято письмове рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України. Вказаний інвойс не було враховано на підтвердження вартості, а також місця придбання товару, оскільки він є комерційним документом, що не відповідає положенням ч. 1 ст. 368 МК України. При цьому, з інформації, зазначеної в інвойсі, вбачається застосування умов поставки DAP згідно Інкотермс, що використовуються в зовнішній торгівлі. Інкотермс - це офіційні правила, що розроблені Міжнародною торговою палатою для тлумачення термінів, що стосуються внутрішньої та міжнародної торгівлі, регулюють відносини між продавцем та покупцем в рамках договорів купівлі-продажу. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність фізичні особи, які мають постійне місце проживання на території України, мають право здійснювати зовнішньоекономічну діяльність, якщо вони зареєстровані як підприємці згідно Законом України Про підприємництво. Разом з тим, наданий інвойс у паперовій формі не містить підписів уповноважених сторін та інформації щодо реквізитів для оплати товару та /або проведеної оплати.

Позивач, не погоджуючись із рішенням відповідача від 03.10.2023 №UA205110/2023/000064, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами на час виникнення спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Митного кодексу України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Пунктами 20, 24 частини 1 статті 4 МК передбачено, що митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Частиною першою статті 318 МК України передбачено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до пунктів 1-3 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

Частиною п`ятою статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Як перебачено частиною шостою статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Особливості пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності врегульовано розділом ХІІ Митного кодексу України.

Цей розділ регулює умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. У випадку переміщення громадянами-підприємцями через митний кордон України товарів, пов`язаних зі здійсненням ними підприємницької діяльності, митне оформлення здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законодавчими актами України для підприємств. Положення цього розділу в такому випадку не застосовуються (ч. 1, 2 ст. 364 МК України).

Частиною 1 статті 365 МК України визначено, що громадяни за умови дотримання вимог цього Кодексу та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.

Абзацом другим пункту 8 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №450 для письмового декларування громадянами особистих речей, інших товарів для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності використовується митна декларація, зазначена в абзаці п`ятому пункту 2 цього Положення.

Частиною першою статті 368 МК України встановлено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

Як слідує із частини третьої статті 368 МК України, особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.

Водночас частиною четвертою статті 368 МК України встановлено, що у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу шляхом прийняття письмового рішення за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2023 №62 відповідно до частини четвертої статті 368 глави 53 розділу ХІІ Митного кодексу України затверджено Форму рішення про визначення митної вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів.

Як слідує з оскаржуваного рішення №UA205110/2023/000064 від 03.10.2023, обставинами його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, є наступні: Відповідно до п. 1 ст. 368 МКУ не надано касові та товарні чеки, ярлики та інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів. Митна вартість товарів відповідно цінової інформації ЄАІС Держмитслужби становить 20,53 дол. США/кг (МД №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023).

Тобто, спірне рішення відповідач прийняв внаслідок ненадання позивачем документів роздрібної торгівлі, які місять відомості щодо вартості товарів, надання яких передбачено пунктом 1 статті 368 МК України.

На думку суду, наведені обставини для прийняття оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки відповідач у графі 18 рішення не надав належної оцінки поданому під час митного оформлення інвойсу №141 від 27.09.2023, яким визначено найменування, ціну та ідентифікаційні ознаки товару, реквізити сторін, умови поставки.

При цьому, суд звертає увагу на те, що митний орган у рішенні невірно відобразив положення частини 1 статті 368 МК України, посилаючись на редакцію частини першої цієї статті Митного кодексу України, чинної до 19.07.2022.

Законом України № 1999-IX від 25.01.2022 Про внесення змін до Митного кодексу України щодо оподаткування митними платежами товарів, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових відправленнях, міжнародних експрес-відправленнях, та порядку їх декларування, який набрав чинності 19.07.2022, внесені зміни до частини першої статті 368 МК України, яка викладена у такій редакції:

1. Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

У разі переміщення (пересилання) товарів у міжнародних поштових відправленнях для цілей оподаткування додатково може застосовуватися фактурна вартість цих товарів, зазначена у товаросупровідних документах, складених відповідно до актів Всесвітнього поштового союзу.

Тобто, чинна редакція частини першої статті 368 МК України визначає документи, які підтверджують фактурну вартість товарів для цілей їх оподаткування при переміщенні (пересиланні) через митний кордон України. Такими документами є касові або товарні чеки, ярлики, банківські виписки, електронні повідомлення з інтернет-магазинів, інші документи, які містять відомості про вартість таких товарів.

На відміну від чинної редакції частини першої статті 368 МК України, стара редакція цієї частини наведеної статті цього Кодексу (чинної до 19.07.2022) визначала наступне: 1. Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. Тобто, на підтвердження фактурної вартості для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України передбачено було надати саме документи роздрібної торгівлі, а не інші документи, які містять відомості про вартість таких товарів, як зазначено у чинній редакції частини першої статті 368 МК України.

З наведеного слідує, що законодавець розширив перелік документів, які підтверджують фактурну вартість товарів для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України. Зазначені зміни до Митного кодексу України не враховані відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення.

На думку суду, положення частини першої статті 368 МК України в чинній редакції надає можливість громадянам при переміщенні (пересиланні) через митний кордон України підтверджувати фактурну вартість товарів рахунками-фактурами (інвойсами), що узгоджується із пунктом 3 частини 2 статті 53 МК України. При цьому, чинне законодавство не забороняє громадянам здійснювати купівлю товарів в іноземних суб`єктів господарювання, які є учасниками міжнародної торгівлі, для особистих потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. Разом з тим, продавець товару іноземна компанія-імпортер WENZHOU INTERNATIONAL ECO. & TEC.CO-OPERATION CO.,LTD (Китай), здійснюючи міжнародну торгівлю, використовує у господарській діяльності інвойси.

Відповідач вказує на те, що інвойс є комерційним документом (рахунком), а тому, на думку митного органу, такий документ використовується між учасниками міжнародної торгівлі, які є суб`єктами господарювання.

З наведеними твердженнями відповідача суд не погоджується.

Комерційні документи це документи, які дають вартісну, якісну та кількісну характеристику товару. Ці документи оформляє на своєму бланку продавець, а покупець на підставі їх здійснює оплату. Вартісна характеристика товару надається в рахунку-фактурі (інвойсі) та у проформі-рахунку.

Інвойс, рахунок, рахунок-фактура чи накладна у міжнародній комерційній практиці є документами, що надаються продавцем покупцеві та містять перелік товарів і послуг, їхню кількість та суму коштів, яку покупець має за них сплатити.

Виписка інвойсу свідчить про те, що товар чи послугу вже надано покупцеві відповідно до умов поставки, тож у покупця з`являється обов`язок оплати цього товару чи послуги.

В положеннях Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс - 2010) зазначено, що метою Інкотермс є забезпечення єдиного набору міжнародних правил для тлумачення найбільш уживаних торговельних термінів у зовнішній торгівлі. Таким чином можна уникнути або, щонайменше, значною мірою скоротити невизначеності, пов`язані з неоднаковою інтерпретацією таких термінів у різних країнах.

Дiя Iнкотермс розповсюджується виключно на відносини між продавцем та покупцем в рамках договорiв купiвлi-продажу, а тому умови поставки DAP Хелм, які зазначені в інвойсі №141 від 27.09.2023, що складений іноземною компанією-імпортером, поширюються на даних учасників правовідносин, незалежно від наявності чи відсутності у покупця товару статусу суб`єкта господарювання. Правила Інкотермс не визначають обов`язкової умови наявності у покупця товару статусу суб`єкта господарювання для їх застосування.

Тобто, правила Інкотермс поширюються також на покупців товарів, які не є суб`єктами господарювання.

Згідно умов поставки DAP Інкотермс - 2010 продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений пункт призначення, виконати експортне митне оформлення для вивезення товару з оплатою експортних мит і інших зборів у країні відправлення, однак продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності для ввезення товару, сплачувати імпортні мита або виконувати інші імпортні митні процедури при ввезенні. Ціна DAP (DAP price) означає, що контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів і вартості доставки (фрахту) до зазначеного пункту призначення.

Наявність поданого позивачем на підтвердження фактурної вартості товарів комерційного інвойсу №141 від 27.09.2023 жодним чином не змінює комерційну мету продавця товару, яка полягає в отриманні прибутку від такої діяльності, однак не підтверджує такої мети в покупця товару.

Положення Господарського кодексу України, а саме частина 6 статті 344 цього Кодексу, на що посилається відповідач у запереченнях, визначає, що для здійснення міжнародних розрахунків використовуються комерційні документи: коносамент, накладна, рахунок-фактура, документи у сфері страхування (страховий поліс, сертифікат, ковер-нота, бордеро, сліп тощо), документ про право власності та інші комерційні документи.

Наведене положення господарського законодавства визначає особливості правового регулювання фінансової діяльності під час міжнародних розрахунків. Разом з тим, міжнародні розрахункові операції провадяться за грошовими вимогами і зобов`язаннями, що виникають при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності між державами, суб`єктами господарювання, іншими юридичними особами та громадянами, які перебувають на території різних країн, що передбачено частиною 1 статті 344 Господарського кодексу України. Тобто, для здійснення міжнародних розрахунків, в тому числі громадяни, можуть використовувати комерційні документи, в тому числі рахунки-фактури.

Крім того, безпідставними є доводи відповідача про відсутність підписів сторін у рахунку-фактурі (інвойсі), оскільки підпис сторін не являється ціноутворюючим фактором та не впливає на числове значення складової митної вартості. Більш того, чинне міжнародне законодавство не виключає можливості складання рахунків-фактур (інвойсів) в електронному вигляді без наявності підписів сторін.

Ця практика підтверджена частиною 2 пункту 9.8 Рекомендацій № 18 Європейської економічної комісії ООН від 29.03.2001 року № 18 Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі (ECE/TRADE/271).

Відтак, відсутність підпису у складеному суб`єктом міжнародної торгівлі продавцем товару компанією-імпортером WENZHOU INTERNATIONAL ECO. & TEC.CO-OPERATION CO.,LTD (Китай) інвойсі №141 від 27.09.2023 не свідчить про його недійсність та неможливість підтвердження фактурної вартості товарів, яка зазначена в ньому.

Суд вважає безпідставним посилання представника відповідача у відзиві на те, що зовнішньоекономічну діяльністю мають право здійснювати фізичні особи, які зареєстровані як підприємці згідно із Законом України Про підприємництво, що виключає можливість підтвердження фактурної вартості наданим інвойсом.

Позивач не заперечує відсутності статусу суб`єкта господарювання. При цьому, купівля товарів в учасника міжнародної торгівлі безпосередньо не визначає покупця особою, яка здійснює зовнішньоекономічну діяльність.

У спірному випадку позивач виступає як споживач, який купує та замовляє товари для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, а тому не позбавлений можливості підтвердити фактурну вартість таких товарів рахунком-фактурою (інвойсом), який складений суб`єктом міжнародної торгівлі.

У зв`язку з вищенаведеним суд дійшов висновку про необґрунтованість прийнятого відповідачем рішення №UA205110/2023/000064 від 03.10.2023, яке винесене без зазначення підстав неможливості визначення вартості товарів на підставі поданих документів.

При цьому, митним органом під час прийняття рішення не дотримано вимог частини четвертої статті 368 МК України, оскільки не наведено наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів. Внаслідок цього безпідставно здійснено визначення (коригування) вартості товарів на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари.

Митний кодекс України містить чіткий порядок дій митного органу у випадку, коли у нього виникає обґрунтований сумнів щодо поданих документів. Однак такого порядку дотримано не було.

Окремо слід звернути увагу на результати проведеного відповідачем самостійно визначення фактурної вартості товарів на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари.

Так, у рішенні №UA205110/2023/000064 від 03.10.2023 зазначено, що митна вартість товарів відповідно цінової інформації ЄАІС Держмитслужби становить 20,53 дол. США/кг (МД №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023).

На виконання вимог ухвали від 15 січня 2024 року про витребування доказів Волинська митниця надала суду копію митної декларації МД № UА101040/2023/8700 від 11.09.2023, на підставі даних якої визначено митну вартість товарів.

Як зазначалося вище, у рішенні №UA205110/2023/000064 від 03.10.2023 в графі 12.2 найменування товару зазначено наступний товар: взуття дитяче та підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове; торгівельна марка JONG COLF.

В оскаржуваному рішенні та в інвойсі №141 від 27.09.2023 також відображено вартісні, кількісні та вагові характеристики даного товару, а саме: вага - 47,4 кг.; кількість - 48 пар; вартість за одиницю 1,39 доларів США; загальна вартість - 66,72 доларів США.

Водночас з урахуванням цінової інформації ЄАІС Держмитслужби, а саме МД №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023, загальну митну вартість товарів визначено відповідачем на рівні 973,12 доларів США, що еквівалентно 35585,64 грн (47,4 кг х 20,53 доларів США = 973,12 доларів США).

Тобто, із наведеного розрахунку вартості товарів слідує, що таку вартість визначено митним органом з урахуванням ваги товарів (20,53 дол. США/кг), а не кількості пар взуття, як розраховано в інвойсі №141 від 27.09.2023 (48 пар х 1,39 доларів США/пара = 66,72 доларів). Такий розрахунок вартості не є співмірним, що не відображає вартості порівнюваного взуття за одиницю, а визначає лише його вартість за кілограм ваги. На думку суду, такий недолік у визначенні відповідачем вартості товарів є істотним, що не надає об`єктивно пересвідчитися та порівняти ціну товару за одиницю, яка у даному випадку є парою взуття.

Як слідує із доданої до матеріалів справи МД №UA101040/2023/8700 від 11.09.2023, відповідач використав для порівняння вартості товарів вартість взуття з верхом тектильного матеріалу, на підошві з поліуретану, з цільнокроєною союзкою, з закритою носочною та п`яточною частиною, закриває щиколотку, без внутрішньої деталі верху: черевики жіночі, … напівчеревики жіночі… , яку відобразив у доларах США за 1 кг., що є неспівмірним порівнянням із вартістю пари дитячого (підліткового) взуття, вартість якого декларував позивач.

На думку суду, відповідач здійснив порівняння вартості товарів, які декларуються хоча за ідентичним кодом ввезеного товару, а саме згідно з УКТ ЗЕД, однак не є співмірними щодо їх характеристик, зокрема у спірному випадку дитяче (підліткове) взуття та доросле (жіноче) взуття, вартість якого порівнюється, виробників товарів, обсягів та умов поставки.

Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих (подібних) товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Митний орган прийняв рішення про визначення вартості товарів і взяв відомості з автоматизованої інформаційної системи, яка не може бути безумовним джерелом для визначення митної вартості товарів.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення такого органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відповідачем необґрунтовано та безпідставно визначено вартість товарів, яка встановлена ним з урахуванням вартості за одиницю у співвідношенні 20,53 доларів США за кг, а також не доведено неможливість використання як достовірної інформації, наданої позивачем під час письмового декларування товарів.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірних товарів, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, а тому оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що не відповідає вказаним вище нормам МК України, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення №UA205110/2023/000064 від 03.10.2023 належить задовольнити.

Частиною першою статті 139 КАС України обумовлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, такі витрати розподілу не підлягають у зв`язку з їх відсутністю.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн суд виходить з таких приписів статей 134, 139 КАС України.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 02.10.2023, укладеного між адвокатом Шумським Б.А. (Адвокат) та ОСОБА_1 (Клієнт).

Відповідно до пунктів 7.1., 7.2. цього договору за надану Адвокатом правову допомогу по Справі, Клієнт сплачує гонорар у фіксованому розмірі, який становить 2000 грн. Сторони погодили, що такий розмір гонорару є розумним та співмірним, визначений з врахуванням тяжкості справи та майнового стану Клієнта.

Таким чином, розмір гонорару адвоката встановлений договором у фіксованому розмірі, отже є визначеним, та не потребує детального опису робіт, визначеного частиною четвертою статті 134 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Суд враховує також, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, та звертає увагу на пункт 7.3. договору про надання правової допомоги від 02.10.2023, згідно з яким Клієнт сплачує гонорар протягом 15-ти календарних днів після складання повного тексту рішення суду.

У свою чергу, представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечила щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю зі складністю справи, витраченого адвокатом часу, та неспівмірністю у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, а також у зв`язку з тим, що договір про надання правової допомоги від 02.10.2023 та ордер на надання правової допомоги не містять відомостей щодо уповноваження адвоката на представництво інтересів ОСОБА_1 саме по даній справі, а позивачем не було надано документів, які б засвідчили обсяг наданих адвокатом послуг, виконаних адвокатом робіт, вартості таких послуг (робіт) та підтвердження їх оплати.

З приводу таких зауважень представника відповідача щодо відшкодування правничих витрат суд зазначає, що чинне законодавство не зобов`язує сторін визначати ні у договорі, ні в ордері ідентифікаційних ознак оскаржуваного рішення, а також зазначати про представництво інтересів клієнта у певній справі.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верхового Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України (зокрема, складність справи, яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження; час, який об`єктивно необхідно було витратити на підготовку позовної заяви та подання відповіді на відзив, а також клопотання), враховуючи відсутність обґрунтованих заперечень відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

З урахуванням наведеного, на користь позивача підлягають до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів №UA205110/2023/000064 від 03 жовтня 2023 року.

Стягнути з Волинської митниці (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код ВП 43958385) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Д. Ковальчук