Справа № 280/6009/23
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2024 року м. Дніпросправа № 280/6009/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року (суддя Стрельнікова Наталя Вікторівна) в адміністративній справі № 280/6009/23

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької обласної прокуратури

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,

в с т а н о в и в :

До суду 31.07.2023 надійшов позов ОСОБА_1 , в якому позивач просить: стягнути з Запорізької обласної прокуратури на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі № 280/782/21 про поновлення ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді рівнозначній посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, починаючи з 20.05.2021 по 01.11.2021 включно в розмірі 111 802,08 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі № 280/782/21 про поновлення ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді рівнозначній посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, починаючи з 20.05.2021 по 01.11.2021 в розмірі 103 913,28 грн (сто три тисячі дев`ятсот тринадцять гривень двадцять вісім копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Також звертає увагу, що позивачем пропущений визначений законом строк звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури № 2492к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 29.12.2020. Поновлено ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді рівнозначній посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області з 30.12.2020. Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 30 грудня 2020 року по 19 травня 2021 року в сумі 93168,40 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місць у розмірі 10787,91 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в Запорізькій обласній прокуратурі на посаді рівнозначній посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 30 червня 2022 року, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року в адміністративній справі №280/782/21 скасовано в частині задоволених позовних вимог про скасування наказу керівника Запорізької обласної прокуратури № 2492к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 29.12.2020, поновлення на роботі, стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та прийнято в цій частині нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу керівника Запорізької обласної прокуратури № 2492к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 29.12.2020 року, поновлення на роботі, стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року в адміністративній справі №280/782/21 залишено без змін.

ОСОБА_1 вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність у зв`язку з не виконанням рішення суду від 19 травня 2021 року, яке підлягало негайному виконанню, а тому позивач набула право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 20.05.2021 по 01.11.2021.

Предметом оскарження в даній справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 20.05.2021 по 01.11.2021.

Суд апеляційної інстанції, перш за все, вважає за необхідне перевірити правильність рішення суду першої інстанції в частині висновків щодо дотримання строку звернення до суду з даним позовом, адже це питання було дискусійним в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду справи.

Позивач, звертаючись до суду, вказала, що на час прийняття рішення Запорізьким окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 280/782/21 право позивача на звернення до суду з цим позовом не обмежувалось будь-яким строком, а тому закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Відповідач в той час заперечує проти таких доводів позивача, вказує, що строк звернення до суду з цим позовом обмежений трьома місяцями.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника Запорізької обласної прокуратури про застосування наслідків пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та залишення позовної заяви без розгляду.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що право на заробітну плату за період з 20.05.2021 по 01.11.2021 не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з частини другої статті 233 КЗпП України в редакції до 18 липня 2022 року. Підставою для таких висновків слугували, зокрема, Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду помилковим, адже правовідносини в справі № 755/12623/19, в яких Верховний Суд дійшов таких висновків, не є подібним до спірних. Більш того, останні виникли в 2019 році, тобто до внесення відповідних змін до статті 233 КЗпП України, а тому Верховний Суд навіть не міг сформувати правову позиції в частині застосування приписів статті 233 КЗпПУ в редакції після 18 липня 2022 року.

Так само, рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 прийнято в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції до 08 лютого 2022 року.

Відтак, суд апеляційної інстанції мав надавати оцінку спірним правовідносин, виходячи з системної оцінки законодавства з урахуванням обставин конкретної справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до частини 2 статті 233 (у редакції, яка діяла до 19.07.2022), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

З аналізу наведених норм права випливає, що позивач мала право на звернення до суду з даним позовом без обмеження будь-яким строком щодо судового захисту до 19.07.2022, після внесення змін до статті 233 КЗпП України внаслідок оптимізації трудових відносин, такий строк обмежився трьома місяцями, отже, строк звернення до суду з даним позовом сплинув 19.10.2022.

Водночас, суд враховує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

При цьому суд зазначає, що вищеназвана норма не зупиняє дію строків, визначених статтею 233 КЗпПУ в редакції Закону № 2352-IX, а лише продовжує їх на строк дії карантину. Вказана норма обумовлена можливістю виникнення об`єктивних причин, пов`язаних з карантином, які унеможливлюють подання позову в установлений законом строк.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Статтею 252 Цивільного кодексу України визначено поняття строку та терміну.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно зі ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Аналіз наведених норм права в контексті з обставинами даної справи, дає можливість дійти висновку, що ОСОБА_1 мала право звернутися до суду з даним позовом до закінчення дії карантину або наступного дня після його скасування.

Оскільки перебіг строку, закінчення якого пов`язане з відміною карантину, як подією яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події, тобто 01.07.2023 (субота), позов мав бути поданий не пізніше 03.07.2023 (понеділок) включно відповідно до приписів ч. 6 ст. 120 КАС України.

Проте, позовна заява подана до суду 31.07.2023. При цьому позивач не зазначила жодну обставину щодо неможливості подання позову до закінчення дії карантину, так само як і не надала належних доказів неможливості подання позову одразу після скасування рішення.

Доводи позивача щодо звуження прав внаслідок внесення змін до статті 233 КЗпПУ суд апеляційної інстанції не вважає обґрунтованими, адже законодавство не є сталим і внесення до нього змін не суперечить конституційним принципам. Єдина вимога, яка ставиться до закону в цьому випадку це його відповідність якості та передбачуваність для учасників правовідносин, які він регулює.

Суд зазначає, що законодавець, вносячи зміни до статті 233 КЗпПУ, дотримався вищенаведених принципів, у тому числі, врахував певні особливі обставини, які існували в державі, задля забезпечення захисту прав та інтересів суб`єктів відповідних правовідносин.

Невірною вважається позиція, що оскільки спірні правовідносини виникли в момент дії закону, який не обмежував право особи будь-яким часом на звернення до суду з подібним позовом, до спірних правовідносин не може бути застосований закон, який встановив певний строк для звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що правовий порядок в державі будується, зокрема, на принципі законності, який забезпечує юридичну визначеність в державі. Це означає, що кожна особа має підпорядковуватися закону та забезпечувати неухильне його виконання.

Зміна законодавства в частині строку звернення до суду особи для захисту порушених прав та інтересів, не може вважатися їх звуженням, адже внаслідок таких змін особа не втрачає право звернення до суду, натомість має змінити власну поведінку щодо реалізації такого права.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що право звернення до суду не є безумовним, а підпорядковується визначеним процесуальним законом строкам, коли особа може реалізувати таке право.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з позовом.

Згідно з частиною 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на те, що судом апеляційної інстанції встановлено пропуск строку звернення до суду з даним позовом і матеріали справи не містять обґрунтовані пояснення позивача щодо поважності причин його пропуску з підтвердженням таких пояснень належними доказами, позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України.

Розподіл понесених позивачем судових витрат при цьому не здійснюється в силу приписів статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 319, 322, Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року в адміністративній справі № 280/6009/23 скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з 21 березня 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 21 березня 2024 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова