Справа № 380/23655/23
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року Справа № 380/23655/23 пров. № А/857/957/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» про стягнення заборгованості, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2023 року (суддя Гулик А.Г., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУПФ) звернулося до суду із позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» (далі АТ) в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах в розмірі 1862313,47 грн.

29.11.2023 в суді першої інстанції зареєстровано клопотання позивача в якому останній просив:

прийняти відмову від позову та закрити провадження у справі №380/23655/23;

вирішити питання про повернення зайво сплаченої частини судового збору в сумі 1094,70 згідно платіжної інструкції від 26.09.2023 №4008;

вирішити питання про повернення ГУПФ з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позовної заяви (далі Клопотання). Підставами для подання такого Клопотання стало те, що після відкриття провадження у цій справі АТ 22.11.2023 проведено сплату заборгованості.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року заяву представника позивача про повернення судового збору задоволено повністю. Повернути з Державного бюджету України на користь ГУПФ судовий збір у розмірі 1094,70 грн 70.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2023 року клопотання представника позивача про закриття провадження у справі задоволено повністю. Прийнято відмову позивача від позову. Закрито провадження у справі за позовом ГУПФ до АТ про стягнення заборгованості. У задоволенні клопотання представника позивача про повернення сплаченого судового збору відмовлено повністю.

Не погодившись із постановленою ухвалою, в частині відмови у вирішенні питання про повернення ГУПФ з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позовної заяви, її оскаржив позивач, який із покликанням на порушенням норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити Клопотання в повному обсязі.

В апеляційній скарзі, вказує, що ГУПФ подано Клопотання в порядку пункту 3 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), а також щодо вирішення питання про повернення 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору. В оскаржуваній ухвалі вказано, що всупереч частини третьої статті 190 КАС заяви про примирення суду сторонами не надано. Оскільки борг відповідачем сплачено повністю, суд розцінив таке клопотання лише як відмову від позову. Апелянт наголошує, що відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон №3674-VI) у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що передбачене статтею 140 КАС правило щодо присудження витрат спрацьовує, якщо позивачем є фізична особа або юридична особа, яка не є суб`єктом владних повноважень; якщо позивачем виступає суб`єкт владних повноважень, тоді незалежно від результатів розгляду справи понесені ним судові витрати, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, не підлягають розподілу.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Засади розподілу судових витрат визначені статтею 139 КАС.

Так, частиною першою статті 139 КАС встановлено загальні правила, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зокрема, положеннями частини другої статті 139 КАС визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зміст наведених положень КАС щодо розподілу судових витрат свідчить про те, що вони стосуються загального правила компенсації судових витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Водночас, процесуальний закон визначив обмежений перелік судових витрат, розподіл яких здійснюється у випадку задоволення позову суб`єкта владних повноважень - це виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зрештою, у контексті відшкодування судового збору у статтях 139-142 КАС законодавець визначив коло суб`єктів розподілу чи повернення судового збору, позаяк у вказаних нормах веде мову про сторін (позивача й відповідача) і третю особу.

Зокрема, у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача (стаття 140 КАС).

Частиною другою статті 142 КАС визначено, що у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Також положеннями частини третьої статті 7 Закону №3674-VI установлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналіз змісту частин першої-третьої статті 139 КАС дозволяє дійти висновку про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за будь-яких результатів розгляду справи (задоволення або відмова в задоволенні позову, як повністю, так і частково) не підлягають розподілу за результатом розгляду справи. На користь саме такого тлумачення свідчить зміст частини третьої статті 139 КАС, відповідно до якої суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору.

Такий підхід законодавця до правового регулювання розподілу витрат на сплату судового збору нерозривно пов`язаним із завданням адміністративного судочинства, котре полягає у вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 140 КАС встановлює особливості розподілу судових витрат у разі відмови позивача від позову. Отже, ці особливості стосуються певної (однієї із багатьох, що згадані в статті 139 КАС) ситуації - реалізації позивачем свого процесуального права на відмову від позову та прийняття судом відповідного рішення. Та обставина, що в цій статті не зазначено правового статусу позивача (суб`єкт владних повноважень чи особа), не змінює підходу, запровадженого в загальній нормі (стаття 139 КАС) про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору не підлягають розподілу за результатом розгляду справи, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, наведене вище дає підстави для висновку, що передбачене статтею 140 КАС правило щодо присудження витрат спрацьовує, якщо позивачем є фізична особа або юридична особа, яка не є суб`єктом владних повноважень; якщо позивачем виступає суб`єкт владних повноважень, тоді незалежно від результатів розгляду справи понесені ним судові витрати, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, не підлягають розподілу.

Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.

Зазначене правове регулювання узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені в постанові від 29 серпня 2022 року у справі № 826/16473/15, 16 вересня 2022 року у справі №826/20304/16.

При цьому, суд апеляційної інстанції підтримує висновки суду першої інстанції, що вказане Клопотання позивача слід розцінювати як відмову від позову, що стало підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 238 КАС, а не на підставі пункту 3 частини першої статті 238 КАС ( суд закриває провадження у справі якщо сторони досягли примирення), оскільки у поданому Клопотанні ГУПФ не просило додаткового часу для примирення та сторони у справі не подавали окремої заяви про примирення із викладеними умовами примирення.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне судове рішення з дотриманням норм процесуального права, ухвала суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 316, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
В. С. Затолочний