Справа № 260/660/24
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2024 року м. Ужгород№ 260/660/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гебеш С.А., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить суд:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в проведенні ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії за вислугою років з урахуванням 5%, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.01.2016 року пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з урахуванням 5%, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення.

3. встановити судовий контроль за виконанням постанови суду шляхом покладенням обов`язку на Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подати у місячний строк з моменту набрання законної сили звіти про виконання постанови суду у цій справі;

4. справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження;

5. стягнути сплачений судовий збір з Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області згідно квитанції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, він є пенсіонером МВС України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області з травня 2015 року та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Позивач вважає, що відповідачем при призначенні йому пенсії було невірно встановлено розмір його пенсії, оскільки він був звільнений із органів внутрішніх справ через обмежений стан здоров`я, а вислуга років на день звільнення становила 22 роки 20 днів, пільгова 22 роки 06 місяців. Вказує, що пенсійним фондом не взято до уваги свідоцтво про хворобу № 146 від 25.05.2015 року, а тому не враховано 5% до грошового забезпечення. Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач 06.01.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням 61%, а не 56% сум грошового забезпечення у зв`язку із звільненням його з органів внутрішніх справ за через обмежений стан здоров`я. Однак, відповідачем було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії.

Позивач вважає відмову відповідача щодо призначення йому пенсії в розмірі 61% протиправною, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 року дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Заперечуючи проти позову вказує на те, що для призначення 55% ключовим є звільнення особи згідно Положення про проходження служби в ЗСУ саме у відставку за віком або станом здоров`я, а не звільнення в запас. Вказує на те, що позивача звільнено за станом здоров`я у запас за, а тому вимоги про збільшення відсоткового значення розміру пенсії є безпідставними.

Разом з тим, у поданому відзиві просив суд залишити позовні вимоги без розгляду в частині, що виходять за межі шестимісячного терміну звернення до суду.

Відповідно до положень ч. 5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Закарпатській області з травня 2015 року та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач, 19.11.2023 року звернувся до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із запитом, в якому просив повідомити чи бралося до уваги свідоцтво про хворобу №146 від 25.05.2015 року, яким встановлено захворювання, пов`язане із проходженням служби в міліції і чи враховано в основний розмір пенсії (56%) 5% по хворобі (а.с. 38-39).

Листом від 07.12.2023 року Головне управління ПФУ в Закарпатській області повідомило позивача, що в матеріалах міститься свідоцтво про хворобу №146 від 25.05.2015 року. Однак враховуючи вимоги п. "а" ст. 13 Закону №2262 не передбачено врахуванням 5% відповідних сум грошового забезпечення при звільненні за станом здоров`я (а.с. 39 - на звороті - 40).

Позивач, вважаючи такі дії пенсійного фонду протиправними та такими, що порушують його права, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон України від 09.04.1992 №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262).

Згідно із п. "а" ч.1 ст.12 Закону № 2262 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, осіб зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Відповідно до п. "а" ч.1 ст.13 Закону № 2262 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

Як встановлено судом, ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 пп. "в" (через обмежений стан здоров`я) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 (а.с.28) та призначено йому пенсію за вислугу років.

Стосовно доводів позивача, що при призначенні йому пенсії відповідачем не було враховано те, що він був звільнений з органів внутрішніх справ через обмежений стан здоров`я, а тому пенсії йому мала призначатися в розмірі 61 % грошового забезпечення, а не 56 %, суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України від 22.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі Положення №114) визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Згідно із п. 62 Положення №114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Пунктом 7 Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку, зокрема: особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби - до 45 років. Тобто для позивача, який на момент звільнення зі служби мав військове звання майор міліції, тобто належить до осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, граничний вік перебування на військовій службі встановлено до 45 років.

Відповідно до п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров`я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв`язку з відсутністю відповідних вакантних посад.

Звільнення зі служби у відставку осіб рядового і начальницького складу врегульоване п. 65 Положення №114, відповідно до якого особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку): а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого пунктом 7 цього Положення та Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що у випадку коли особу за рішенням військово-лікарської комісії визнано непридатною до військової служби в мирний час та обмежено придатною у військовий час, така особа звільняється з військової служби в запас через хворобу за п. 64 Положення № 114. Натомість, коли за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби, особу визнано непридатною до військової служби, така особа звільняється з військової служби у відставку через хворобу за п. 65 Положення № 114.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, з 31.05.2015 року ОСОБА_2 був звільнений зі служби в запас через обмежений стан здоров`я за п.п. "в" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", а не у відставку через хворобу за п.п. "б" п.65 вказаного Положення.

Натомість, п. "а" ч.1 ст.13 Закону № 2262 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що пенсії за вислугу років в розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення призначаються особам, які мають вислугу 20 років і більше та звільнені у відставку за віком або за станом здоров`я.

Разом з тим, як вже було зазначено судом, позивач був звільнений зі служби в запас через обмежений стан здоров`я за п.п. "в" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ".

Враховуючи наведене, у відповідача не було підстав призначати позивачу пенсію у розмірі 61 % грошового забезпечення, оскільки він звільнений зі служби в запас, а не відставку, а тому з врахуванням вислуги років позивача, останній має право на пенсію в розмірі 56 % відповідних сум грошового забезпечення.

За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що пенсію за вислугу років в розмірі 56 % відповідних сум грошового забезпечення призначено позивачу у відповідності до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, у Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на момент звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії виходячи з основного розміру 61 % відповідних сум грошового забезпечення не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Суд зазначає, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Під час розгляду даної справи щодо дотримання позивачем строків звернення до суду, судом враховується наступне.

У силу частини другої статті 51 Закону №2262-ХІІ перерахунок пенсії провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.

Згідно частини третьої статті 51 Закону №2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяС.А. Гебеш