Справа № 200/7630/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року Справа№200/7630/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 (далі - відповідач), по день подання даної позовної заяви. Необхідність захисту свого права у позивача виникла щодо не виплати йому додаткової винагороди за період лікування внаслідок отримання поранення в зоні проведення бойових дій та прийняття участі в них, за безпосередню участь у забезпеченні бойових дій по здійсненню заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, яка гарантується державою на період військового стану. Позивач зауважив, що відповідно до довідки ВЛК, виданою в/ч НОМЕР_2 від 12 грудня 2022 року та довідки про обставини травми, в/ч НОМЕР_1 від 14 листопада 2022 року починаючи з квітня 2022 року по травень 2023 року, він не отримував в повній мірі 100 000 гривень, але проходить службу та приймав безпосередню участь в бойових діях на території Донецької області, яка була по суті зоною бойових дій. У відповідності до постанови №168 КМУ від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» він не отримував додаткової винагороди за період лікування внаслідок отримання поранення в зоні проведення бойових дій та прийняття участі в них, тому був вимушений звернутися до суду за захистом свої прав. Позивач зазначив, що відповідач не видаючи наказ щодо додаткової винагороди за період лікування внаслідок отримання ним поранення в зоні проведення бойових дій та прийняття участі в них, порушує його право яке гарантовано державою на період дії військового стану.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначив наступне, що відповідно до Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.05.2022 № 129 позивача було зараховано на посаду старшого стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 100868А. 27.09.2022 позивачем було отримано бойове травмування та згідно витягу з Наказу від 27.09.2022 № 271, він вибув у шпиталь з 27.09.2022 у зв`язку з бойовим травмуванням. 27.09.2022 - 10.10.2022 року, позивач перебував на стаціонарному лікуванні, 10.10.2022 був виписаний з рекомендацією у відпустку за станом здоров`я; згідно витягу з Наказу від 05.11.2022 № 310 - повернувся зі шпиталю 11.10.2022; згідно витягу з Наказу від 11.10.2022 № 285, позивач з 12.10.2022 вибув у відпустку строком на 30 календарних днів; у листопаді 2022 року позивач повернувся з відпустки та приступив до виконання своїх службових обов`язків; згідно витягу з Наказу від 04.12.2022 № 339 позивач вибув у шпиталь та перебував у шпиталі на стаціонарному лікуванні з 05.12.2022 по 12.12.2022; згідно витягу з Наказу від 13.12.2022 № 348 - повернувся зі шпиталю та 12.12.2022 вибув у відпустку з 14.12.2022; згідно витягу з Наказу від 12.01.2023 № 12, повернувся з відпустки 12.01.2023 та приступив до виконання службових обов`язків; згідно витягу з Наказу від 25.01.2023 № 25, позивач вибув у шпиталь з 26.01.2023; згідно витягу з Наказу від 05.02.2023 № 36, повернувся зі шпиталю 01.02.2023 та приступив до виконання службових обов`язків; 08.05.2023 позивача було звільнено з військової частини НОМЕР_1 . Відповідач зауважив, що необхідна умова для додаткової винагороди безперервне стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я. Безперервне лікування бойового травмування, яке було отримано позивачем - 27.09.2022, закінчилося 10.10.2022, після чого він перебував у відпустці за станом здоров`я з 12.10.2022 строком 30 календарних днів. Після завершення лікування позивача було виписано та направлено у відпустку за станом здоров`я та не було спрямовано до іншого лікувального закладу. Після відпустки він повернувся до військової частини для подальшого проходження військової служби та приступив до виконання службових обов`язків, а вже потім його було направлено на повторне лікування 20.11.2022. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що згідно з рапортами командира та на підставі відповідних наказів, позивач отримав додаткову винагороду за відповідний період в розмірі: вересень - грудень 2022 у повному обсязі, в розрахунку 100 000 грн. пропорційно дням участі у бойових завданнях, лікуванні та перебуванні у відпустці за станом здоров`я, що підтверджується карткою особового рахунку позивача за 2022 рік. Відповідач вважає, що позивач не має права на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць у періоди, зазначені позивачем у своєму позові, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168 у зв`язку з тим, що вказана додаткова винагорода була виплачена останньому у повному обсязі згідно чинного законодавства України. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.01.2024 відкрито провадження по даній справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновлений пропущений строк звернення до адміністративного суду із цим позовом. Звільнено позивача від сплати судового збору.

Сторони про відкриття провадження по справі були належним чином повідомлені, про що свідчить відповідна відмітка про наявність у представника позивача адвоката Урсаленко Б.О. та відповідача кабінету електронного суду та відповідної відмітки «доставлено» зазначено 25.01.2024 року.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.05.2022 року №129 був зарахований на посаду старшого стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 100868А.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2022 року №1177 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, позивач в період з 04.06.2022 по 12.06.2022, з 12.06.2022 по 13.07.2022, з 13.07.2022 по теперішній час (тобто по 06.08.2022) безпосередньо приймав участь у здійсненні таких заходів, що підтверджується відповідними наказами зазначеними у графі «Підстава».

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) є юридичною особою та є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, позивач 27 вересня 2022 року одержав вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин лобкової ділянки зліва з наявністю сторонніх тіл металевої щільності (2 осколка 8 х 4 мм та 13 х 10 мм). Вогнепальне осколкове дотичне поранення м`яких тканин лівого стегна та лівої гомілки. Зазначене підтверджується виписним епікризом №10706 із медичної картки стаціонарного хворого хірургічного відділення; довідкою ВЛК ВЧ НОМЕР_2 від 10.10.2022 року №2266; випискою №12449 із медичної картки стаціонарного хворого хірургічного відділення.

Відповідно до Витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.09.2022 №271, позивача вважати таким, що вибув у шпиталь до ВЧ НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ) у зв`язку з бойовим пораненням.

Відповідно до Виписки №10706 із медичної картки стаціонарного хворого хірургічного відділення від 10.10.2022 позивачу була проведена операція 05.10.2022, повторна хірургічна обробка вогнепальних ран пахової ділянки, ревізії та санації ран видалення гематоми калитки, закриття ран первинно відтермінованими швами під СМА. В даній виписці зазначено, на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує надання відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Відповідно до довідки ВЛК ВЧ НОМЕР_2 від 10.10.2022 №2266, в якій зазначено, що поранення згідно Наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 поранення легкого ступеню). Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Відповідно до витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.10.2022 №285, позивача вважати таким, що вибув у відпустку за станом здоров`я на 29 діб з 12.10.2022 по 09.11.2022 року.

Відповідно до витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.11.2022 №310, позивача вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків зі шпиталю з ВЧ НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.12.2022 №339, позивача вважати таким, що вибув у шпиталь до ВЧ НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) з 05.12.2022 року.

У наявної в матеріалах справи копії виписки №12449 із медичної картки стаціонарного хворого хірургічного відділення від 12.12.2022 року зазначено, у відділенні проводилось оперативне лікування операція від 08.12.2022 видалення уламків м`яких тканин, на підставі ст.81 гр. ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

У витязі із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2022 №348 зазначено позивача вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків. У цьому ж витязі з наказу зазначено, що вважати позивача таким, що вибув у відпустку за станом здоров`я на 29 діб з 14.12.2022 по 11.01.2023 року.

Відповідно до витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.01.2023 №12, позивача вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2023 №25 позивача вважати таким, що вибув у шпиталь до ВЧ НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ) з 26.01.2023 року на підставі направлення начальника медичної служби №497 від 25.01.2023 року.

Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки ВЛК наданої ВЧ НОМЕР_4 від 01.02.2023, позивачу був проведений медичний огляд та встановлений діагноз гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеня, ризик 3 (високий). Наслідки проникаючого поранення (2004 р.) правого ока у вигляді зниження гостроти зору до світловідчуття, рубця рогівки, колобоми райдужки, посттравматичної катаракти, часткового фіброзу скловидного тіла. Хронічна вертеброгенна тораколюмбалгія в ст. ремісії. Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 39 «б», 26 «б», 23 «г» графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ обмежено придатний до військової служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах, придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, РТЦК та СП, установах, організаціях, навчальних закладах.

Відповідно до витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.02.2023 №36 позивача вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.04.2023 №118, позивача призначено за наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) на посаду старшого стрільця-оператора 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, ВОС 100868/А543А.

Судом встановлено, що позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 08 травня 2023 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.05.2023 №128.

Відповідно до наявної в матеріалах справи картки особового рахунку позивача за 2022 та 2023 роки за період несення ним служби у відповідача, ним було отримано додаткову винагороду на час дії військового стану у наступних розмірах: червень 2022 року 22 258,06 грн.; липень 2022 року 30000,00 грн.; серпень 2022 року 30 000,00 грн.; вересень 2022 року 16 451,61 грн. та 45 161,29 грн.; жовтень 2022 року 100 000,00 грн.; листопад 2022 року 19 354,84 грн. та 35 483,87 грн.; грудень 2022 року (- 19354,84 грн.) та 164 516,13 грн.; січень 2023 року 30 000,00 грн.; лютий 2023 року 30 000,00 грн.; березень 2023 року 28 928,57 грн.; квітень 2023 року 30 000,00 грн.; травень 2023 року винагорода додаткова 30 тис. 37 741,94 грн.

Позивач звертаючись з даним адміністративним позовом просив суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неповного нарахування та не виплати повної додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» позивачу, зобов`язати відповідача видати наказ, яким перерахувати та виплатити позивачу за періоди з 04.06.2022 по 12.06.2022, з 12.06.2022 по 13.07.2022, з 13.07.2022 по 08.05.2023 додаткову винагороду у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року в розмірі 100 000 гривень пропорційною в розрахунку на місяць позивачу.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи суд зазначає наступне.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 N 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України N 133/2022 від 14.03.2022, N 259/2022 від 18.04.2022, N 341/2022 від 17.05.2022, N 573/2022 від 12.08.2022, N 757/2022 від 07.11.2022 та триває до теперішнього часу.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно статті 9 Закону 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Структура та умови грошового забезпечення військовослужбовців визначені постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704).

Відповідно до п.2 Постанови № 704 встановлено, що: грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міноборони від 07 червня 2018 року №260 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197) (далі - Порядок № 260).

Згідно пункту 2 Розділу 1 Порядку № 260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Враховуючи наведені вище норми суд встановив, що винагорода належить до додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, що виплачується для стимулювання їх в досягненні високих результатів у службовій діяльності.

Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного часу, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова № 168, пунктом 1 якої (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Отже, з 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини та у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок N 260).

Відповідно до наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» яким затверджений «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (в редакції чинній станом на 31.01.2023 року) (Порядок доповнено новим розділом згідно з Наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 - застосовується з 01 лютого 2023 року), яким передбачено п.8 розділу XXXIV - виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Пунктом 9 розділу XXXIV передбачено, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Абзацом 3 п.10 розділу XXXIV передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Пунктом 11 розділу XXXIV передбачено, що Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Пунктом 12 розділу XXXIV передбачено, що керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.

Пунктом 15 розділу XXXIV передбачено, що підготовка проектів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди покладається на підрозділи, що відповідають за ведення обліку особового складу.

Суд звертає увагу, що системний аналіз положень Постанови № 168 та Розділу XXXIV Порядку № 260 дає підстави вважати, що вони не суперечать одна одним, оскільки цією постановою делеговано Міноборони визначити не тільки порядок і умови виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану, а також її розмір.

Щодо позовних вимог позивача, зобов`язати відповідача видати наказ, яким перерахувати та виплатити позивачу за періоди з 04.06.2022 по 12.06.2022 року, з 12.06.2022 по 13.07.2022 року додаткову винагороду у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року в розмірі 100 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо отриманого поранення позивачем у зазначені періоди.

Так само і період з 13.07.2022 по 26.09.2022 року теж не підлягає задоволенню, оскільки поранення було отримано позивачем саме 27 вересня 2022 року, що підтверджується наявними та допустимими доказами в матеріалах справи.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неповного нарахування та не виплати повної збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року та як похідна вимога зобов`язати відповідача видати наказ яким перерахувати та виплатити позивачу за період з 27.09.2022 по 08.05.2023 року додаткову винагороду у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) пов`язаним із захистом Батьківщини відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року в розмірі 100 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць позивачу, суд зазначає наступне.

Розглянувши матеріали справи, а також надані докази, суд встановив, що позивач отримав поранення 27.09.2022 року, що підтверджується виписним епікризом №10706 із медичної картки стаціонарного хворого хірургічного відділення; довідкою ВЛК ВЧ НОМЕР_2 від 10.10.2022 року №2266; випискою №12449 із медичної картки стаціонарного хворого хірургічного відділення та не заперечується сторонами по справі.

Судом встановлено, що з моменту отримання поранення позивачем 27.09.2022 він вибув у шпиталь де й перебував на стаціонарному лікуванні по 10.10.2022 року та був виписаний з рекомендацією у відпустку за станом здоров`я, що підтверджується витягом із Наказу №271 від 27.09.2022 року, довідкою ВЛК ВЧ НОМЕР_2 від 10.10.2022 №2266, виписним епікризом №10706 від 10.10.2022.

11.10.2022 позивач повернувся зі шпиталю та вибув у відпустку строком на 30 календарних днів з 12.10.2022 по 09.11.2022 року, що підтверджується витягом із Наказу №285 від 11.10.2022.

05.11.2022 позивач прибув до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків з 06.11.2022, що підтверджується витягом із Наказу №310 від 05.11.2022.

04.12.2022 позивач вибув з військової частини, у зв`язку з направленням до шпиталю ВЧ НОМЕР_2 з 05.12.2022, що підтверджується витягом із Наказу №339 від 04.12.2022.

13.12.2022 позивач прибув та одразу ж вибув з військової частини у зв`язку з відпусткою за станом здоров`я з 14.12.2022 по 11.01.2023 року, що підтверджується витягом із Наказу №348 від 13.12.2022 та випискою з медичної картки стаціонарного хворого хірургічного відділення №12449 від 12.12.2022.

12.01.2023 позивач прибув до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків.

Отже, судом встановлено та підтверджується відповідними доказами, що після отриманого поранення 27.09.2022 року позивач знаходився на лікуванні та відпустці, що дає право на отримання збільшеної додаткової винагороди до 100 000 гривень тільки з 27.09.2022 по 06.11.2022 року (40 днів), з 05.12.2022 по 11.01.2023 року (включно) (37 днів), що загалом становить 77 днів.

З моменту отримання поранення, тобто з 27.09.2023 по 12.01.2023 року, позивачу відповідачем було виплачено додаткову винагороду у наступних розмірах вересень 2022 року 61 612,90 грн.; жовтень 2022 року 100 000 грн.; листопад 2022 року 54 838,71 грн.; грудень 2022 року 145 161,29 грн.; січень 2023 року 30 000 грн., що загалом становить 391 612,90 грн.

Таким чином, відповідно до приписів постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року відповідачем було виплачено позивачу додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць під час перебування його у зв`язку з отриманим ним поранення під час лікування та у відпустці для лікування після отриманого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Враховуючи вищезазначене, обов`язок відповідача щодо виплати збільшеної додаткової винагороди позивачу за період з 27.09.2022 по 06.11.2022 року та з 05.12.2022 по 11.01.2023 року (включно) відповідачем виконаний у повному обсязі відповідно до діючого законодавства на час виникнення спірних правовідносин, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати збільшеної до 100 000 грн. за вищенаведені періоди, та як похідної вимоги зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити збільшену до 100 000 грн. додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні позивача за вищезазначені періоди задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги позивача, щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача, щодо не повного нарахування та не виплати повної додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 позивачу та як похідна вимога зобов`язати відповідача видати наказ яким перерахувати та виплатити позивачу, за період з 12.01.2023 по 08.05.2023 року додаткову винагороду у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 в розмірі 100 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць позивачу, суд зазначає наступне.

Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.01.2023 року №12 зазначено вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків: з відпустки за станом здоров`я: з 12.01.2023 року солдата ОСОБА_1 . Підстава відпускний квиток №2149 від 13.12.2022 року.

Тобто, на підставі вищезазначеного наказу від 12.01.2023 року позивач повернувся у розташування військової частини з відпустки для лікування після поранення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач після повернення з 12.01.2023 року знаходився в підрозділі військової частини, але не виконував бойові завдання, тобто не брав безпосередньої участі у бойових діях, не забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України та не перебував на лікуванні після отриманого поранення. Заперечень протилежного матеріали справи не містять.

Як встановлено судом, представник позивача адвокат Урсаленко Б.О. отримав відзив відповідача на позовну заяву відповідно до наявного у нього кабінету «електронного суду» 31.01.2024 року, та станом на дату розгляду зазначеної адміністративної справи та винесення рішення по даній справі від представника позивача будь-яких пояснень, заперечень, відповіді на відзив та доказів на спростування інформації зазначеної у відзиві на адресу суду не надходило.

Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.01.2023 року №25, вважати такими, що вибули: у шпиталь до ВЧ НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ). Підстава: направлення начальника медичної служби №497 від 25.01.2023 року.

Відповідно до довідки виданої ВЧ НОМЕР_4 від 01.02.2023 №1136 позивачу був проведений медичний огляд та встановлений діагноз гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеня, ризик 3 (високий). Наслідки проникаючого поранення (2004 р.) правого ока у вигляді зниження гостроти зору до світловідчуття, рубця рогівки, колобоми райдужки, посттравматичної катаракти, часткового фіброзу скловидного тіла. Хронічна вертеброгенна тораколюмбалгія в ст. ремісії. Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 39 «б», 26 «б», 23 «г» графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ обмежено придатний до військової служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах, придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, РТЦК та СП, установах, організаціях, навчальних закладах.

Відповідно до витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.02.2023 №36 позивача вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків.

Судом встановлено, що позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 08 травня 2023 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.05.2023 №128.

Суд зазначає, що правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні регулюються Основами законодавства України про охорону здоров`я.

Відповідно до статті 70 Основ законодавства України про охорону здоров`я, військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затверджено наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення).

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення передбачено: військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України, учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання, компонентами ракетного палива, джерелами електромагнітних полів, лазерного випромінювання, мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Відповідно до п.11 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Після закінчення встановленого безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.

Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою не надається.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач з 12.01.2023 по 08.05.2023 року (включно) перебував у розташуванні військової частини, а з 26.01.2023 року був направлений керівництвом військової частини до шпиталю ВЧ НОМЕР_4 , та не перебував на лікуванні після отримання поранення або у відпустці для лікування після отриманого поранення, що передбачено постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», яким затверджений «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (в редакції чинній станом на 31.01.2023 року) (Порядок доповнено новим розділом згідно з Наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 - застосовується з 01 лютого 2023 року). 08.05.2023 року позивача було виключено з особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача, щодо не повного нарахування та не виплати повної додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 позивачу та як похідна вимога зобов`язати відповідача видати наказ яким перерахувати та виплатити позивачу, за період з 12.01.2023 по 08.05.2023 року додаткову винагороду у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 в розмірі 100 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць позивачу, задоволенню теж не підлягають.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, таким чином не підлягає задоволенню й позовна вимога щодо стягнення з відповідача витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги на його користь.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевстановлені обставини справи, суд доходить висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Згідно ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на наведене, суд відмовляє позивачу в задоволенні позову.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та підписано 21 березня 2024 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець