Справа № 420/25737/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/25737/23

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,

повний текст судового рішення

складено 29.11.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 28.02.2018 року по 30.08.2023 року відповідно до абз.4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових поколів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію - різницю грошового забезпечення 3926,59 грн. в місяць за період з 01.03.2018 року по 30.08.2023 року включно відповідно до абз.4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 з 17.02.2012 по 30.08.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2023 №250 позивача було виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення. Однак у день виключення зі списків особового складу, відповідач не провів усіх необхідних розрахунків, згоду на виключення зі списків особового складу без повного розрахунку, як зауважував позивач, він не надавав. За доводами позивача, в березні 2018 року відбулось підвищення його посадового окладу, що призвело до збільшення грошового забезпечення на суму 536,56 грн. Фіксована сума індексації складає 3926,59 грн. Починаючи з березня 2018 року сума індексації з урахуванням абзацу 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 має виплачуватись у розмірі 3926,59 грн до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення з військової служби. Однак, відповідач у порушення приписів абз.4, 6 п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 не виплачував позивачу індексацію у вказаний період як під час проходження служби так й після звільнення.

Відповідач проти позову заперечував мотивуючи відсутністю підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 відповідно до абз. 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових поколів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію - різницю грошового забезпечення 4463,15 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 включно відповідно до абз. 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На указане судове рішення військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове , ким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги військова частина НОМЕР_1 аналогічно доводам указаним у відзиві на позовну заяву зазначила, що з набранням з 01.03.2018р. чинності постановою КМ України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», відбулась зміна грошового забезпечення військовослужбовців. Посилаючись на приписи 4, 5 Порядку №1078, враховуючи підвищення посадового окладу позивача з березня 2018 року відбулося у зв`язку із прийняттям КМУ Постанови №704, якою змінено (підвищено) розміри окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців саме березень 2018 року в контексті застосування у спірних правовідносинах норми абзацу першого пункту 5 Порядку №1078 є місяцем підвищення доходів позивача (базовим місяцем), а тому значення індексу споживчих цін у цьому місяці приймається за 1 або 100 відсотків. Таким чином, були відсутні правові підстави для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 02 липня 2018 року, оскільки поріг індексації не перевищував 103%, та індексація грошового забезпечення після підвищення доходу належить нарахуванню та виплаті тільки з грудня 2018 року.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи про хибність та необґрунтованість доводів скаржника, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залити рішення суду першої інстанції без змін мотивуючи загалом тим, що на його думку відповідачем не спростовано висновку суду першої інстанції про наявність у позивача права та підстав для отримання індексації-різниці у фіксованій сумі відповідно до абз.4, 6 п.5 Порядку №1078, яка обраховується як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, що в свою чергу з огляду на ненарахування та невиплату відповідачем такої за спірний період позивачу, свідчить про неправомірність дій відповідача у спірних правовідносинах.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційних скарг сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив наступні обставини справи, які підтверджуються апеляційним судом згідно досліджених матеріалів справи.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Наказом №250 від 30.08.2023 командира військової частини НОМЕР_1 майора юстиції ОСОБА_1 виключено з 30.08.2023 зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Згідно з довідкою про нараховане грошове забезпечення військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2023 №797 ОСОБА_1 у період з січня 2018 року по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.

В подальшому, з грудня 2018 року по грудень 2022 року позивачу індексація грошового забезпечення виплачувалась у наступних розмірах: грудень 2018 лютий 2019 71,08 грн; березень 2019 червень 2019 134,47 грн; липень 2019 січень 2020 206,72 грн; лютий 2020 червень 2020 216,51 грн; липень 2020 листопад 2020 226,29 грн; грудень 2020 233,81 грн; січень 2021 березень 2021 331,42 грн; квітень 2021 червень 2021 415,41 грн; липень 2021 листопад 2021 540,03 грн; грудень 2021 січень 2022 563,19 грн; лютий 2022 квітень 2022 672,35 грн; травень 2022 913,01 грн; червень 2022 1017,21 грн; липень 2022 1066,00 грн; серпень 2022 жовтень 2022 1281,80 грн; листопад 2022 1424,80 грн; грудень 2022 1470,83 грн.

Відповідно до викладеного, за період з 28.02.2018 по 30.08.2023 позивачу була виплачена тільки поточна індексація грошового забезпечення (більш точний період 01.11.2018-25.11.2022), яка склалась внаслідок перевищення порогу для проведення індексації в 103%.

Однак, індексацію - різницю грошового забезпечення 3926,59 грн. в місяць за період з 01.03.2018 року по 30.08.2023 року включно відповідно до абз.4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 відповідач не виплатив, що зумовило звернення до суду з цим позовом, оскільки таку бездіяльність військової частини НОМЕР_1 позивач вважає протиправною.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 довів наявність у нього права на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 включно відповідно до абз.4, 6 п.5 Порядку №1078, оскільки з огляду на матеріали справи, розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року не перевищує суму можливої індексації.

Відтак, за висновком суду першої інстанції, позивач має право на отримання щомісячної індексації-різниці за спірний період щомісячно у розмірі 4463,15 грн., з одночасною компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

При цьому безпідставними суд першої інстанції вважав позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стосовно нарахування та виплати позивачу індексації-різниці за період з 01.01.2023 по 30.08.2023, у зв`язку із чим у задоволенні цих позовних вимог відмовив.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч.2 ст.19 Закону №2017-III).

Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".

Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (надалі - Закон № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Як встановлено ч.1, ч.6 ст. 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону №1282-ХІІ визначено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно ч. 1 ст.4 Закону №2282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

За визначенням частин 3, 4 статті 4 Закону № 1282-XII, обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (надалі Порядок № 1078).

Пунктом 1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок) визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. N 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

В свою чергу, п.4 вказаного Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відтак, колегія суддів акцентує увагу на тому, що індексація грошового забезпечення, є однією з державних гарантій, спрямованою на забезпечення достатнього життєвого рівня населення, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.

Базовим вважається місяць прийняття на роботу або місяць підвищення заробітної плати. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком починає розраховуватися у місяці, наступному за базовим (крім місяця прийняття на роботу).

З підвищенням у березні 2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», посадових окладів військовослужбовців, у тому числі і позивача, правила нарахування індексації не змінилися та березень 2018 року став базовим місяцем для нарахування індексації, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з квітня 2018 року (місяця наступного за місяцем підвищення тарифних ставок).

Водночас, колегія апеляційного суду відзначає, що у спірному випадку, правовідносини щодо нарахування й виплати поточної індексації з 1 березня 2018 року не є спірними.

Відповідно до доводів позивача, за спірний період, а саме з 01.03.2018 по 31.12.2022 Військова частина НОМЕР_1 протиправно не здійснила нарахування та виплату фіксованої індексації (індексації-різниці ) відповідно до вимог абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078. Позивач наполягає на тому, що має право на отримання індексації-різниці і що це право відповідач порушив через протиправні дії, оскільки відмовив у нарахуванні та виплати такої індексації.

Водночас, за доводами відповідача у справі, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Висновуючись з приводу такої позиції скаржника та доводів, викладених в обґрунтування вимог апеляційної скарги, колегія апеляційного суду зауважує, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, в тому числі «індексації-різниці».

Так, у відповідності до вимог абзаців 1-6 пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п.2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Отже, з 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Системний аналіз п.1, абз.4, 6 п.5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Крім того, враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, колегія суддів доходить висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Окрім того, слід зазначити, що для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.

У разі, якщо у місяці підвищення посадового окладу розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення, індексація не нараховується. Якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, індексація у цьому місяці розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Зростання заробітної плати за рахунок інших її складових (без підвищення тарифних ставок (окладів)) не зменшує суму індексації на розмір підвищення заробітної плати. Проте у разі, коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу необхідно враховувати розмір підвищення грошового доходу, що відбувся у зв`язку зі зміною посадових окладів, а також суму індексації у місяці підвищення грошового доходу (у березні 2018 року) з метою порівняння цих величин. Сума індексації у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу з урахуванням положень абзацу четвертого пункту 5 Порядку №1078.

Колегія суддів враховуючи викладене звертає увагу, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Враховуючи висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 14.09.2023 у справі №560/3097/22 судова колегія враховує, що буквальний спосіб тлумачення вказаних норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:

розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);

суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

При цьому, розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року.

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації - різниці до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже зазначалося, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації - різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Пунктом 1.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 (чинної станом на лютий березень 2018 року) передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

З наявної у матеріалах справи довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 , виданої відповідачем вбачається, що розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 у лютому 2018 року без врахування індексації становив 17758,99 грн. - сплачено, нараховано було 18029,43 грн.

У березні 2018 року розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 становив 11 111,35 грн - сплачено, нараховано 11280,56 грн.

Відповідно до вказаного, розмір грошового забезпечення позивача у лютому 2018 року більше за розмір грошового забезпечення у березні 2018 року, тобто фактичного збільшення з березня 2018 року грошового забезпечення у позивача не відбулось.

Проаналізувавши наявну у справі довідку суд першої інстанції ґрунтовно відзначив, що одночасно із збільшенням посадових окладів у березні 2018 року, відповідачем було зменшено розмір щомісячної премії та скасовано виплату щомісячної додаткової грошової винагороди та надбавки за виконання особливо важливих завдань внаслідок чого збільшення грошового доходу ОСОБА_1 у березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року не відбулося та становить 0,00 грн.

Указані обрахунки суду першої інстанції, перевірені апеляційним судом з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів за результатом чого встановлено вірність їх арифметичного розрахунку, відповідачем не спростовуються в апеляційній скарзі.

Щодо суми індексації, яка мала скластися в березні 2018 року, апеляційний суд зазначає, що така визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100%.

В свою чергу, величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації у березні 2018 року (у разі підвищення посадового окладу у січні 2008 року) становить 253,3%, що підтверджується доданою до позову інформацією Мінсоцполітики від 28.09.2021 №5211/0/290-21/51.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у березні 2018 р. складав - 1762,00 грн.

Отже, відповідно до абз.5 п.4 Порядку №1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018р. помножений на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100, а саме: 1762,00 грн. * 253,30% / 100 = 4463,15 грн., що було також вірно встановлено судом першої інстанції з врахуванням цифрових значень наданих позивачем у розрахунку індексації, врахування в якості базового місяця січня 2008 року, приписів п.4, 5 Порядку №1078, даних Мінстатистики щодо індексації споживчих цін.

Колегія суддів також враховує, що такий розмір можливої індексації грошового забезпечення - 4463,15 грн., який припадав на місяць підвищення посадових окладів військовослужбовцям (березень 2018) неодноразово досліджувався та встановлювався судами та підтверджується зокрема, постановою Верховного Суду від 14.09.2022р. у справі №420/3121/22, від 07.11.2022 у справі №420/19954/21 та інш.

Виходячи з викладеного, оскільки розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року не відбувся, тобто є меншим за суму можливої індексації в березні 2018 року - 4463,15 грн., яка склалася у березні 2018 року, відповідач повинен був здійснювати нарахування і виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума належної позивачу індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн. - 0,00 = 4463,15 грн. (де 4463,15 грн. це сума можливої індексації, а 0,00 грн. - розмір підвищення доходу позивача).

Указане підтверджує наявність підстав для виплати позивачу з 01.03.2018 індексації-різниці відповідно до приписів абз.4, 6 пункту 5 Порядку №1078 по місяць звільнення чи наступного підвищення доходів, за умови також, що таке підвищення перевищить суму можливої індексації, оскільки в своєму підсумку підвищення грошового доходу позивача з 01.03.2018р. не перевищило розмір можливої індексації в березні 2018 року (4463,15 грн).

Разом з цим, як видно з установлених обставин справи, відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 01.03.2018 та не вирішував питання щодо наявності у позивача права не цей вид індексації за спірний період.

Указане в свою чергу свідчить про протиправну бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті позивачеві «індексації-різниці» в розмірі 4463,15 грн. щомісячно, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Судова колегія вважає ґрунтовним також зауваження суду першої інстанції про неможливість задовольнити вимоги ОСОБА_1 в частині обрахованих та зазначених ним сум індексації, оскільки розрахунок, а саме як вважав позивач належна до виплати йому щомісячна індексація-різниця становить 3926,59 грн. про що також відображено розрахунок у відзиві на апеляційну скаргу, ним проведено невірно, що підтверджується наведеними вище розрахунками.

Що стосується компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, суд першої інстанції в судовому рішенні вказував, що умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі -грошова компенсація), визначено Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 №44 (надалі Порядок №44).

За приписами п.2 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з п.п. 4, 5 Порядку №44, виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

З викладеного слідує, що виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.

Проаналізувавши у сукупності встановлені обставини справи, приведені вище законодавчі приписи що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справи вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну індексацію-різницю грошового забезпечення 4463,15грн. щомісячно за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 включно відповідно до абз. 4, 6 п. 5 Порядку №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку №44.

В апеляційній скарзі не міститься доводів які б спростовували установлені обставини даної справи та доводили б правомірність бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах. До того ж, колегія суддів звертає увагу, що фактично доводи апеляційної скарги зводяться до викладу нормативного обґрунтування питання виплати поточної індексації, що у спірному випадку є недоцільним та оцінюються такі посилання апелянта критично.

Скаржником не надано до апеляційного суду жодного доказу у підтвердження викладених у апеляційній скарзі доводів, які б підтверджували чи відсутність у позивача взагалі права на отримання так званої фіксованої щомісячної індексації-різниці за спірний період, чи свідчили б про неправильний розрахунок суми такої індексації-різниці, яку належить виплатити відповідачем позивачу за спірний період відповідно до рішення суду першої інстанції.

Що стосується позовних вимог у задоволенні яких суд першої інстанції відмовив, а саме в частині стосовно нарахування та виплати позивачу індексації-різниці за період з 01.01.2023 по 30.08.2023, колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга відповідача у справі не містить посилань та доводів в обґрунтування щодо незгоди з судовим рішенням суду першої інстанції в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено, відтак виходячи з приписів ч.2 ст. 308 КАС України, апеляційний перегляд рішення суду здійснюється виключно у межах вимог та доводів апеляційної скарги.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, загалом доводи апеляційної скарги є несуттєвими, на висновки суду першої інстанції по суті позовних вимог не впливають, не свідчать про неправильне вирішення справи судом першої інстанції, зводяться виключно до незгоди з судовим рішенням.

Відтак, апеляційна скарга відповідача у справі задоволенню не підлягає.

Рішення суду першої інстанції, з огляду на викладене вище, відповідає вимогам ст.242 КАС України.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак враховуючи положення ч.1 ст.315, ст.316 КАС України колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі №420/25737/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді А.В. Крусян О.О. Димерлій