Справа № 260/7440/23
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2024 рокум. Ужгород№ 260/7440/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дору Ю.Ю.,

за участю секретаря судових засідань Гесня А.О.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача ОСОБА_1 ;

представника позивача Гангур М.І.;

представника відповідача 1 та відповідача 2 Андрейчик А.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Закарпатської обласної прокуратури, яким просить суд: стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в період з 06.02.2020 по 30.09.2021 у розмірі 3 958 274,30 грн. (три мільйони дев`ятсот п`ятдесят вісім двісті сімдесят чотири гривень тридцять копійок); вирішити питання про стягнення із відповідача судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення суду від 06.02.2021 по справі №807/3487/14 в частині негайного поновлення позивача на посаді виконано відповідачем лише 30.09.2021. Відтак, існують правові підстави для стягнення за час затримки виконання рішення суду середнього заробітку із застосуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу.

28.08.2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито загальне позовне провадження у адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання.

19.09.2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду залучено до участі в адміністративній справі № 260/7440/23 в якості відповідача-2 Офіс Генерального прокурора та встановлено строк відповідачу-2 для подання відзиву на позовну заяву.

16.10.2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду у задоволенні клопотання Закарпатської обласної прокуратури про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі залишено без руху і встановлено строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з наступного дня після отримання копії цієї ухвали.

25.10.2023 ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі залишено без розгляду.

24.01.2024 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано та направлено справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

12.02.2024 року справа повернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду.

13.02.2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду прийнято адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі для продовження розгляду та призначено підготовче судове засідання на 29 лютого 2024 року.

29.02.2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження в даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду на 14 березня 2024 року.

12 вересня 2023 року від Закарпатської обласної прокуратури до суду надійшов відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву вважає заявлений позов безпідставним та необгрунтованим, а вимоги позивача про стягнення на його користь з обласної прокуратури середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 06.02.2020 до 30.09.2021 у розмірі 3958274,30 грн не підлягає до задоволення.

Окрім цього, відповідач-1 вказує, що саме наказом Офісу Генерального прокурора від 30.09.2021 № 318к наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 1447к скасований, а ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Закарпатської області. Підставою поновлення є рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2020, постанов Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 та Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 807/3487/14. Тобто, виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді є компетенцією Офісу Генерального прокурора, а не Закарпатської обласної прокуратури.

11 жовтня 2023 року від Офісу Генерального прокурора до суду надійшов відзив на позовну заяву. У якому відповідач-2 вказує, що на виконання судових рішень по справі №807/3487/14 наказом Генерального прокурора від 30.09.2021 №318к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Закарпатської області з 24.10.2014. При цьому зазначає, що затримка за виконання рішень суду зумовлена тим, що згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів України позивач здійснював адвокатську діяльність (отримав у Раді адвокатів Закарпатської області свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №21/844). Право на зайняття адвокатською діяльністю було зупинене згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» лише з 01.10.2021 на підставі його заяви. Вважає, що оскільки Закон України «Про прокуратуру» та Закон України «Про адвокатську діяльність» виключають можливість особи одночасно обіймати посаду прокурора та займатися адвокатською діяльністю, отже ОСОБА_1 не мав права працювати на посадах в органах прокуратури до зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю. Окрім цього, у поданому відзиві відповідач-2 вказує на хибність доводів позивача про наявність підстав для застосування коефіцієнту підвищення посадових окладів прокурорів при розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 у справі №807/3487/14 з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів прокурорів, передбачених Постановою №1155, пунктом 10 Порядку №100 та статтею 81 Закону №1697-VII, оскільки позивач не проходив атестацію та не перебував на посадах в Офісі Генерального прокурора.

13 жовтня 2023 року позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якого на спростування доводів відповідача-2 щодо невиконання рішення суду в частині негайного поновлення позивача на посаді заступника прокурора Закарпатської області, оскільки згідно даних Єдиного реєстру адвокатів позивач здійснював адвокатську діяльність, вказує, що у відповідності до пункту 2 статті 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності. Позивач зауважує, що при винесенні наказу від 30.09.2021 року №318 к про поновлення на посаду заступника прокурора Закарпатської області Офіс Генерального прокурора також володів інформацією про Єдиний реєстр адвокатів України та все ж таки виконав рішення суду та поновив позивача на посаді. Таким чином у відповідача-2 не було законних підстав не поновлювати позивача на посаді за рішенням суду.

У судовому засіданні 14.03.2024 позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Представник відповідача-1 та відповідача-2 заперечувала проти заявлених позовних вимог з мотивів наведених у відзивах та просила суд відмовити у задоволенні таких.

Розглянувши заяви по суті справи, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Наказом Генеральної прокуратури України від 23.10.2014р. №1447к на підставі ст.ст. 15,16 Закону України "Про прокуратуру" та п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про очищення влади" звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Закарпатської області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п.7-2 ст.36 КЗпП України.

Вважаючи зазначений наказ протиправним, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 у справі №807/3487/14 адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Закарпатської області про скасування наказу та поновлення на роботі задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ №1447к Генерального Прокурора України від 23.10.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Закарпатської області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Закарпатської області днем 24.10.2014 року.

Стягнуто з Прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1030909,60 грн. (один мільйон тридцять тисяч дев`ятсот дев`ять гривень шістдесят копійок) із утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Закарпатської області та стягнення на його користь заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 16277,52 грн. (шістнадцять тисяч двісті сімдесят сім гривень п`ятдесят дві копійки) підлягає до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі №807/3487/14 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та прийнято в цій частині нову постанову.

Стягнуто з Прокуратури Закарпатської області на ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1026258 (один мільйон двадцять шість тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн 88 коп. із утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі №807/3487/14 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12.11.2020 у справі №807/3487/14 касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора - задоволено частково.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити в резолютивній частині, виклавши абзац 3 резолютивної частини рішення суду апеляційної інстанції в наступній редакції: "Стягнути з Прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1025483 (один мільйон двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят три) грн 76 коп. із утриманням податків та інших обов`язкових платежів"

У іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року по справі №807/3487/14 залишено без змін

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що відповідно до наказу Офісу Генерального прокурора від 30 вересня 2021 року №318к наказ Генерального прокурора України від 23.102014 №1447к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Закарпатської області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України скасовано. Пунктом 2 вказаного наказу поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Закарпатської області з 24 жовтня 2014 року. Вказаний наказ видано на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2020, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.11.2020 року у справі №807/3487/14

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Пунктом 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Правові положення аналогічного змісту містяться також в статті 235 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно із статтею 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, законодавством передбачено обов`язок роботодавця негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає у тому, що таке рішення підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, а негайно з моменту його прийняття.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Наведена правова позиція підтверджується також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 31.12.2019 у справі №817/1308/16, від 17.06.2020 у справі №521/1892/18, від 21.04.2021 у справі №461/1303/19.

З огляду на зазначене, після прийняття Закарпатським окружним адміністративним судом рішення від 06.02.2020 у справі №807/3487/14 у відповідача, як роботодавця, виник обов`язок добровільно і негайно виконати це рішення в частині поновлення позивача на посаді та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць.

Суд звертає увагу на те, що станом на момент прийняття рішення у цій справі, доказів негайного поновлення позивача на посаді відповідачем не надано.

Відповідач-2 зазначає, що невиконання вказаного рішення зумовлене тим, що згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів України позивач здійснював адвокатську діяльність, а право на зайняття адвокатською діяльністю було зупинене згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» лише з 01.10.2021 на підставі його заяви.

Вказані доводи суд відхиляє та зазначає, що позивач не обмежений у строках подання заяви про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, а отже, міг реалізувати таке право в будь-який день, зокрема, у день видання Офісом Генерального прокурора на виконання рішення суду наказу про його поновлення на посаді. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.07.2022 у справі №640/2806/21.

Крім того, як зауважив Верховний Суд у постанові від 09 січня 2024 року по справі № 460/15639/2, що негайне виконання рішення суду про поновлення особи на посаді у відносинах публічної служби не ставиться у залежність від будь-яких обставин, у тому числі від перебування особи на іншій службі або заняття нею адвокатською діяльністю. Питання щодо несумісності має вирішуватися після виконання рішення суду про поновлення особи на посаді і це питання не є предметом розгляду у справі про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді. Вказана правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 05.05.2022 у справі №280/4402/21.

Враховуючи викладене, відповідачі не довели належними та допустимими доказами неможливість негайного виконання рішення про поновлення позивача на посаді, а тому суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 у справі №807/3487/14, починаючи з 07.02.2020 (наступний день після ухваленого рішення про поновлення на посаді позивача)

Враховуючи встановлені чинним законодавством гарантії обов`язковості виконання судових рішень, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно зі статтею 236 Кодексу законів про працю України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі здійснюється незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 27.11.2019 у справі №802/1183/16-а, а від 05.03.2020 у справі №280/360/19.

Визначаючи суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді, яку належить стягнути з відповідача, суд зазначає таке.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі Порядок №100).

За приписами 5 Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку №100).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку №100).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку №100, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як встановлено в ході судового розгляду, що знайшло своє відображення у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 у справі №807/3487/14, відповідно до довідки Прокуратури Закарпатської області від 11.12.2019 №18-96 вих.19, середньоденна заробітна плата позивача, яка обчислена виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передували звільненню за серпень 2014 та вересень 2014 відповідно, складала 775,12 грн.

За приписами п.10 Порядку №100 (у редакції до 12.12.2020), обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

За наслідком системного аналізу вказаної правової норми суд зазначає, що у разі підвищення тарифних ставок і посадових окладів як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення при обчисленні середньої заробітної плати.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №826/15725/17, від 16.09.2020 у справі №140/3020/19.

12 грудня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100" (далі - Постанова №1213), якою пункт 10 Порядку №100 виключено.

Доводи відповідачів про те, що наразі п.10 Порядку №100 втратив чинність, а тому відсутні підстави для застосування коефіцієнту підвищення до заробітної плати позивача суд визнає необґрунтованими, оскільки станом на момент початку затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 у справі №807/3487/14 вказані норми були чинними, а відтак є такими, що підлягають застосуванню.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», а також інформації, наданої відділом фінансування та бухгалтерського обліку обласної прокуратури, відображеної у листі Закарпатської обласної прокуратури від 19.11.2021 №27-907 вих.21, встановлено, що посадовий оклад заступника прокурора Закарпатської області з листопада 2014 року по 15 грудня 2015 року становив 2790,00 грн; з 16 грудня 2015 року по 05 вересня 2017 року 3488,00 грн.; з 06 вересня 2017 року по 10 вересня 2020 8170,00 грн.

Враховуючи, що період затримки виконання рішення суду має місце з 07.02.2020 по 29.09.2021 року, відтак охоплює період підвищення посадового окладу за посадою з якої позивач незаконно був звільнений та відповідно мав право на отримання такого (у випадку відсутності затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 у справі №807/3487/14).

Оскільки, станом на час виникнення спірних правовідносин, п.10 Порядку №100 був чинним, наявні підстави для застосування коефіцієнту підвищення до заробітної плати позивача з розрахунку 2,93 (8170:2790,00).

При вирішенні питання належного відповідача у цій справі, який у силу приписів статті 236 КЗпП України має нести відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, суду необхідно установити: до повноважень якого з відповідачів згідно із Законом України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) належить вирішення питання поновлення позивача на посаді та ким із відповідачів у спірних правовідносинах видано відповідний наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Враховуючи, що предметом цього позову є стягнення коштів, які є спеціальним видом відповідальності роботодавця, а саме особи, яка зобов`язана судовим рішенням або в силу Закону видати наказ про поновлення незаконно звільненого працівника на посаді, тому від встановлення вищеозначених обставин залежить вирішення питання визначення належного відповідача на якого має бути покладений обов`язок виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення у цій справі.

Так, згідно з пунктом 8 частини першої статті 39 Закону № 1697-VII посада «заступника керівника регіональної прокуратури» належить до адміністративних посад як посада «заступника керівника обласної прокуратури», а відповідно до пункту 3 частини першої статті 9 Закону № 1697-VII призначення прокурорів на адміністративні посади та звільнення їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановленому цим Законом, віднесено до повноважень Генерального прокурора.

За таких обставин слід дійти висновку, що саме Офіс Генерального прокурора не виконав покладений на нього законодавством обов`язок щодо негайного і добровільного виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 у справі №807/3487/14 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, у зв`язку із чим саме він є належним відповідачем, який має відповідати за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Аналогічна правовий підхід застосований Верховним Судом у постановах від 27.04.2023 у справі №460/4900/21 та від 18.12.2023 у справі №640/27278/21.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Офісу Генерального прокурора від 30 вересня 2021 року №318к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Закарпатської області з 24 жовтня 2014 року.

Отже, затримка виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 у справі №807/3487/14 в частині поновлення позивача на посаді за період з 07 лютого 2020 року по 29.09.2021 року становить 411 робочих днів.

Таким чином, відповідач-2 повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у сумі 933422,76 (775,12 х 411х2,93)

При цьому, суд критично оцінює доводи позивача щодо необхідності застосування коефіцієнта підвищення посадового окладу позивача, з якого належить обраховувати суму середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача за час вимушеного прогулу у зв`язку з підвищенням посадового окладу позивача відповідно до ст.81 закону України «Про прокуратуру» виходячи з посадового окладу заступника прокурора області 49187,00 грн та 49920,00 грн., враховуючи таке.

Частиною першою статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (далі Закон №1697-VII) встановлено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 № 79-VIII внесено зміни до пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1697-VII та встановлено, що стаття 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевою бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26 березня 2020 року у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14 жовтня 2014 року зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Суд зазначає, що на дату поновлення позивача на посаді (відповідно до судового рішення) в системі органів прокуратури відбувалися зміни, супроводжувані, зокрема, (поетапною) атестацією працюючих прокурорів (усіх рівнів) і переведенням їх на посади відповідно до Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-ІХ (далі - Закон №113-ІХ), який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1155 "Про умови оплати праці прокурорів" (далі - Постанова №1155) затверджено посадові оклади прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур.

Суд зауважує, що виплата заробітної плати згідно з Постановою №1155 і статтею 81 Закону №1697-VII пов`язувалася якраз із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в "новоутворені"/"оновлені" прокуратури (відповідно до Закону №113-ІХ).

Прокурори, зокрема Генеральної прокуратури України, які не були переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, отримували/отримують заробітну плату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505. Водночас, ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, отримують заробітну плату згідно з Постановою №1155 та статтею 81 Закону №1697-VII.

Прирівнювати посадовий оклад позивача до прокурорів Офісу Генерального прокурора (для визначення коефіцієнта підвищення при розрахунку середнього заробітку при поновленні на посаді) за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в цю структуру (без попереднього проходження атестації як умови для переведення) суперечило б меті і вимогам Закону №113-ІХ).

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 28.04.2022 у справі №826/18143/14, від 31.05.2022 у справі №640/9712/20 та від 15 червня 2023 року по справі №640/9125/21

Судом встановлено, що ОСОБА_1 атестацію не проходив.

Отже, підстави для застосування коефіцієнта підвищення посадового окладу позивача з огляду на Постанову №1155 відсутні.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не обґрунтували обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Отже, позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд встановлено, що звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 13428,00 грн.

З огляду на викладене, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 3167,12 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської обласної прокуратури (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Коцюбинського, буд.2-а, ) та Офісу Генерального прокурора (01011, м.Київ, вул.Різницька, 13/15, ) про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі - задовольнити частково.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м.Київ, вул.Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі №807/3487/14 за період з 07.02.2020 року по 29.09.2021 року в сумі 933 422,76 (дев`ятсот тридцять три тисячі чотириста двадцять дві гривнi 76 копійок) грн.

У задоволенні адміністративного позову у частині решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м.Київ, вул.Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3167,12 (три тисячі сто шістдесят сім гривень 12 копійок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 14 березня 2024 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 22 березня 2024 року.

СуддяЮ.Ю.Дору