Справа № 160/23665/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «КУТАН» до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови і зобов?язання вчинити певні дії, -
-визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарі №UA110130/2023/000096/1 від 23.05.2023 року;
-визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2023/000248 винесені Дніпровською митницею;
-зобов?язати Дніпровську митницю повернути надміру сплачені кошти у сумі 77 785,25 грн позивачу.
Ухвалою Дніпропетровського кружного адміністративного суду 22.09.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
1. Згідно сертифікату якості від 20.05.2023 № GL0010190 опис товару зазначено «GASTRAVETI», також зазначені дані щодо сортності товару: 1-а.
Проте, в наданому до митного контролю рахунку від 20.05.2023 № IGV 24 зазначено інший опис товару, а саме: «GASTRAVETI PROASPETI» та відсутні відомості щодо сортності товару… Таким чином, на переконання митного органу, надані позивачем документи не ідентифікуються між собою.
2. Відповідно до п. 4 договору від 05.10.2022 № 14, умовами оплати визначено 100% передплату, якщо інше не зазначено в інвойсі. Відповідно до інвойсу від 20.05.2023 № IGV 24 умовами оплати також визначено 100% передплату. Декларантом документів, підтверджуючих оплату товару до митного контролю, не надано. Ненадання декларантом банківських платіжних документів унеможливило здійснення перевірки правильності обчислення заявленого декларантом рівня митної вартості товару.
3. Відповідно до контракту від 05.10.2022 № 14, товар постачається на умовах поставки FCA Galati.
На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.11, при умовах поставки FCA продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов?язані із завантаженням товару, і сплачує митні платежі у країні-експортері. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України.
Відповідно до наданих товаросупровідних документів, відомості щодо наявності/відсутності витрат на страхування вантажу відсутні.
Крім того, у розрахунку до ЕМД відсутні відомості щодо експедиційних витрат.
4. Страхові документи, акти виконаних робіт, договори на перевезення, документи, що регулюють відносини із особами із зазначенням вартості їх послуг до митного контролю не надано.
5. Згідно відміток транспортної накладної CMR від 20.05.2023 № б/н зазначено особу, що надає транспортні послуги: «MAS-Trans», проте договір з таким постачальником послуг серед наданих договорів відсутній.
Крім того, декларантом не підтверджено документально розрахунок вартості переміщення товарів із м. Galati (RO) до митного кордону України.
Наданий документ від 23.05.2023 № 23-05 «Довідка про транспортні витрати» не є бухгалтерським документом.
Таким чином, числові значення не відповідають один одному.
Митним органом повідомлено декларанта про можливість надання додаткових наявних у нього документів для підтвердження заявленої ним митної вартості товару. Декларантом електронним повідомленням від 23.05.2023 повідомив митницю про неможливість подання додаткових документів у 10-денний термін. До задекларованого до митного оформлення товару застосовано другорядний метод визначення митної вартості (резервний метод) та прийнято відповідне рішення про коригування митної вартості товару. У зв`язку з прийняттям митницею вказаного рішення, позивачу було відмовлено в митному оформленні та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. На переконання відповідача, посадові особи митниці при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості заявленого позивачем товару та оформленні картки відмови діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
20.10.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив Дніпровської митниці, в якій позивач зазначає, що відзив не спростовує доводів та аргументів по суті позовних вимог. Так, в сертифікаті якості № W027170 в п. 8 «Найменування товару» зазначено «CASTRAVETI PROASPETI». В рахунку теж зазначено «Найменування товару» «CASTRAVETI PROASPETI». Відповідно до контракту від 05.10.2022 № 14 товар постачається на умовах поставки FCA. На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.11, при умовах поставки FCA продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов?язані із завантаженням товару, і сплачує митні платежі у країні-експортері. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України. Тобто, вартість товару, яка зазначена в інвойсі, містить витрати на страхування. До митної декларації, декларант додавав Договір-заявку на перевезення вантажу № 137 від 22.05.2023 року. Доказом цього, є роздруківка доданих до митної декларації документів під номером 4301. Твердження відповідача стосовно не надання договору на перевезення є хибним, оскільки при поданні декларації, список додатків (графа 44) формується автоматично, на програмному рівні. Крім того, позивач зазначає, що ціна на овочі в Румунії не є сталою величиною. Також, у контракті відсутні посилання на закріплену специфікацію з фіксованою ціною за товар. Вартість на овочі, огірки свіжі, залежить від багатьох факторів в економіці країни, внутрішньому та зовнішньому попиті на овочі, врожайності (в Румунії процес вирощування овочів проходить протягом всього року), засухи. Вартість на овочі може змінюватись, як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення щодня. Тому посилання відповідача, що позивач декларував колись вартість за один кілограм на рівні 1,411 доларів США за кілограм свіжих томатів є неприпустимим та не має відношення до декларування товарів, яке проводилось у травні 2023 року. Факти, зазначені у відзиві на позовну заяву, на переконання позивача, не відповідають дійсності, оскільки всі необхідні документи, які підтверджують митну вартість товару було надано до митного органу.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
05.10.2022 між ТОВ «КОМПАНІЯ «КУТАН» (покупець) та компанією «IGVAR DISTRIBUTION S. R. L.» (продавець) укладено контракт №14, за умовами якого, продавець зобов?язується продати, а покупець купити товари, в асортименті, за цінами, вказаними в інвойсах, прийнятих до оплати і, які є невід?ємною частиною цього контракту.
Згідно з п.п. 2.1, 2.2 Контракту № 14 від 05.10.2022 року всі ціни на товар зазначаються в пропозиціях продавця та визначається в євро. Продавець має право змінювати ціну за умови повідомлення покупця про вказані зміни не менше ніж за два тижні. Загальна вартість цього контракту 500 000 євро та залишається незмінною, навіть якщо продавець змінює ціни протягом строку дії контракту.
30.12.2022 року між сторонами Контракту підписано додаткову угоду № 1, згідно з умовами якої, п. 10.4 викладено в іншій редакції: «строк дії контракту: контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2023 року».
До митної декларації додано:
Зовнішньоекономічний контракт № 14 від 05.10.2023;
Рахунок-фактура (інвойс) IGV 24 від 20.05.2023;
Договір- заявка на перевезення вантажу № 137 від 22.05.2023;
Довідка про транспортні витрати № 23-05 від 23.05.2023;
Сертифікат якості GL 0010190 від 20.05.2023;
Фітосанітарний сертифікат EU RO 0042002 від 20.05.2023;
Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № W027170 від 20.05.2023;
Автотранспортна накладна від 20.05.2023;
Некласифікований комерційний документ № 137 від 22.05.2023;
Договір про надання послуг митного брокера № 030822-431 від 03.08.2022;
Заява від 20.05.2023;
Інформація про позитивні результати державних видів контролю № 9944244 від 22.05.2023;
Копія митної декларації країни відправлення № 23ROGL 3800E0037804 від 20.05.2023.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митниця дійшла висновку про наявність розбіжностей у наданих на підтвердження заявленої митної вартості документах, які, на думку митниці, впливають на числове значення митної вартості, у зв`язку із чим повідомлено декларанта про те, що подані ним документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Судом встановлено, що митним органом виявлено наступні розбіжності у поданих позивачем документах:
1.Товари за митною декларацією постачаються на підставі зовнішньоекономічного договору від 05.10.2022 № 14, укладеного між ТОВ «КОМПАНІЯ «КУТАН» (покупець) та компанією «IGVAR DISTRIBUTION S. R. L.» (Румунія). Відповідно до п. 4 договору від 05.10.2022 № 14 «Умови оплати 100% передплата, якщо інше не зазначено в інвойсі». Наданий до митного оформлення інвойс від 20.05.2023 № IGV 24 містить умови оплати 100% передплати. При цьому, документи щодо оплати товару до митного оформлення не надано.
2. Сертифікат якості від 20.05.2023 № GL 0010190 не містить прив?язки до рахунку або іншого документа, що ідентифікується із оцінюваною партією товару.
Згідно сертифікату якості від 20.05.2023 № GL0010190 опис товару зазначено «GASTRAVETI», також зазначені дані щодо сортності товару: 1-а.
Проте, в наданому до митного контролю рахунку від 20.05.2023 № IGV 24 зазначено інший опис товару, а саме: «GASTRAVETI PROASPETI» та відсутні відомості щодо сортності товару… Таким чином, на переконання митного органу, надані позивачем документи не ідентифікуються між собою.
Таким чином, числові значення не відповідають один одному.
4. Відповідно до контракту від 05.10.2022 № 14, товар постачається на умовах поставки FCA Galati.
На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.11, при умовах поставки FCA продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов?язані із завантаженням товару, і сплачує митні платежі у країні-експортері. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України.
Відповідно до наданих товаросупровідних документів, відомості щодо наявності/відсутності витрат на страхування вантажу відсутні.
Крім того, у розрахунку до ЕМД відсутні відомості щодо експедиційних витрат.
5. Страхові документи, акти виконаних робіт, договорів на перевезення, документи, що регулюють відносини із особами із зазначенням вартості їх послуг до митного контролю не надано.
7. Згідно відміток транспортної накладної CMR від 20.05.2023 № б/н зазначено особу, що надає транспортні послуги: «MAS-Trans», проте договір з таким постачальником послуг серед наданих договорів відсутній.
Крім того, декларантом не підтверджено документально розрахунок вартості переміщення товарів із м. Galati (RO) до митного кордону України.
Наданий документ від 23.05.2023 № 23-05 «Довідка про транспортні витрати» не є бухгалтерським документом.
З огляду на викладене, митниця відповідно до ч. 3 ст. 53 МК зобов?язала декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об?єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов?язаний з договором (угодою контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов?язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); рахунок-фактура (акт виконаних робіт (надання послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Листом від 23.05.2023 року декларант повідомив Дніпровську митницю про те, що всі необхідні документи для проведення митного оформлення надані, а додаткові документи, крім тих, що були надані раніше, надати в 10-денний термін не має можливості.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки наданих до митного оформлення документів та проведення відповідних консультацій з декларантом, Дніпровською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110130/2023/000096/1 від 23.05.2023 року, згідно з яким митна вартість задекларованих позивачем товарів скоригована за резервним методом визначення митної вартості.
Крім того, 23.05.2023 року Дніпровською митницею прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2023/000248.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч.2 ст.53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.
За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п.2 ч. ст.54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За приписами ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, згідно з положеннями статей59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Також за приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Системний аналіз вказаних положень Митного кодексу України дає підстави дійти висновків, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).
Згідно з частиною шостою статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019р. в адміністративній справі №803/667/17.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015р. у справі №21-127а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України.
Судом встановлено, що відповідач за результатами здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої позивачем, дійшов висновку, що в наданих декларантом документах міститься ряд розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості, однак, суд не погоджується з такими висновками митного органу, з огляду на таке.
Щодо доводів відповідача стосовно того, що сертифікат якості не містить прив?язки до рахунку або іншого документа, що ідентифікується із оцінюваною партією товару, та відмінностей в описі товару в сертифікаті, суд зазначає наступне.
Умовами ст. 53 Митного кодексу України, яка визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, не передбачено обов?язок подання сертифікату якості для підтвердження митної вартості товару.
Також, такий документ, як сертифікат якості, не передбачено умовами ст. 53 Митного кодексу України як документ, що подається додатково у випадку, якщо подані до митного оформлення документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Таким чином, посилання митного органу на відомості сертифікату у якості підтвердження розбіжностей щодо митної вартості товару, є таким, що суперечить приписам Митного кодексу України, безпідставним та не впливає на митну вартість заявленого до митного оформлення товару.
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) копію митної декларації країни відправлення.
При цьому, обов?яковою умовою для врахування відомостей митної декларації країни відправлення є наявність розбіжностей у документах, які є обов?язковими для підтвердження митної вартості товару, ознак підробки у них, або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з п. 2.1 контракту № 14 від 05.10.2022 року, всі ціни на товар обговорюються у пропозиціях продавця та визначаються у євро.
Таким чином, ціна за контрактом визначається продавцем в євро, отже на застосування курсу румунської леї до євро покупець не має впливу, сплачує ціну товару, визначену продавцем у євро відповідно до умов укладеного контракту, та вказані відомості не впливають на митну вартість заявленого до митного оформлення товару.
Відповідно до умов контракту від 05.10.2022 № 14, товар постачається на умовах поставки FCA Galati.
На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.11, при умовах поставки FCA продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов?язані із завантаженням товару, і сплачує митні платежі у країні-експортері. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Таким чином, вартість страхування включається у вартість товару у випадку, якщо таке страхування здійснювалось.
Згідно з довідкою Приватного підприємства «МАС-ТРАНС» № 23-05 від 23.05.2023 року, страхування вантажу не здійснювалось.
Отже, додаткове витребування документів про страхування вантажу є таким, що суперечить приписам ст. 53 Митного кодексу України.
Крім того, враховуючи, що за умовами поставки FCA продавець передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов?язані із завантаженням товару, і сплачує митні платежі у країні-експортері; за умовами договору-заявки № 137 на перевезення вантажу зазначено, що замовником перевезення є LLC COMPANI KUTAN, а перевізником Приватне підприємство «МАС-ТРАНС», яке надало довідку про транспортні витрати, які складають 1000 євро.
Договір-заявка № 137 на перевезення вантажу містить відомості про те, що ціна перевезення складає 1000 євро.
При цьому, жодний з наданих документів не містить відомостей про додаткові витрати позивача на експедиційні послуги.
Отже, надані позивачем до митного оформлення товару документи, не містять розбіжностей у документах, що підтверджують вартість перевезення вантажу, тому посилання відповідача на відсутність відомостей щодо експедиційних витрат, за їх відсутності, є необгрунтованими.
Також суд зазначає, що МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).
За умовами п. 1 контракту № 14 від 05.10.2022 року, продавець зобв?язується продати, а покупець купити товари, в асортименті, по цінам, зазначеним в інвойсах, прийнятих до сплати, які є невід?ємною частиною цього контракту.
Щодо зазначення отримувачем товару згідно заявки не ТОВ «КОМПАНІЯ КУТАН», а ТОВ «Покровское 1», то вказані відомості не впливають на митну вартість товару та не можуть бути підставою для коригування митної вартості товару.
Стосовно відсутності договору з ПП «МАС-ТРАНС», суд зазначає наступне.
У наданому до митного оформлення договорі-заявці № 137 на перевезення вантажу зазначено, що замовником перевезення є LLC COMPANI KUTAN, а перевізником Приватне підприємство «МАС-ТРАНС».
Згідно відміток транспортної накладної CMR від 20.05.2023 № б/н зазначено особу, що надає транспортні послуги: «MAS-Trans».
Як вже було зазначено, умовами по ставки товару сторонами в договорі визначено - FCA Galati.
На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.11, при умовах поставки FCA продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов?язані із завантаженням товару, і сплачує митні платежі у країні-експортері. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України.
Враховуючи умови поставки товару, відомості про замовника перевезення та перевізника, митний орган необгрунтовано зазначив про відсутність договору між позивачем та ПП «МАС-ТРАНС», оскільки до митного оформлення був наданий договір-заявка № 137 на перевезення вантажу (міжнародне), що підтверджено рішенням про коригування митної вартості товарів.
Таким чином, вказані доводи митного органу є безпідставними та такими, що не впливають на митну вартість задекларованого товару.
Водночас, відповідно до п. 4 договору від 05.10.2022 № 14 «Умови оплати 100% передплата, якщо інше не зазначено в інвойсі».
Наданий до митного оформлення інвойс від 20.05.2023 № IGV 24 також містить умови оплати 100% передплати.
Проте, доказів надання до митного оформлення платіжного доручення № 127 від 19.05.2023 року матеріали справи не містять.
Надане до позовної заяви платіжне доручення в іноземній валюті № 127 від 19.05.2023 року не спростовує правомірності вимоги митного органу щодо надання банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, адже відповідно до ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що сукупність наявних у матеріалах справи доказів, які були надані підприємством позивачем до митного органу, узгоджуються між собою, містять повні та достовірні відомості щодо вартості заявленої до митного оформлення партії товару, проте докази сплати вартості товару у відповідності до вимог укладеного контракту, позивачем під час митного оформлення товару надано не було.
Стосовно правомірності застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, суд зазначає наступне.
При цьому, митний орган повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як на підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МКУ, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості, чого в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, відповідач не зазначив.
Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МКУ, є підставою для витребування додаткових документів.
Аналогічний підхід закріплено і у Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС від 11.09.2015 року №689. Так, у пункті 8 розділу 2 цих Методичних рекомендацій зазначено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Кодексу та частиною першою статті 55 Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів. Тобто при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи, що повністю співпадає з правовим висновком, висловленим Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, по справі №809/453/17 від 03.04.2018 р.
При цьому, відповідачем у рішенні про коригування заявленої митної вартості за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару було взято митну декларацію від 21.05.2023 №UA209230/2023/052941, в якій визначено митну вартість товару, що має схоже призначення. Відповідач у рішенні навіть не зазначив назву товару, вартість якого була застосована для визначення митної вартості ввезених позивачем огірків.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
За приписами ч. 2 ст. 64 Митного кодексу України митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Отже митним органом взято за основу для визначення митної вартості товару та відкориговано вартість товару за вартість товару, що має схоже призначення, тобто не ідентичного або подібного (аналогічного) товару, що свідчить про протиправність дій митного органу.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Yvonne van Duyn v.Home Office» зазначив, що «принцип юридичної визначеності» означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на «принцип юридичної визначеності», держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
За таких обставин, оскаржуване рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.
Стосовно вимог про повернення позивачу надміру сплачених кошти у сумі 77 785,25 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини 1 статті 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.
Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначає стаття 43 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
Згідно з пунктом 43.3 статті 43 Податкового кодексу України, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених)сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.
Відповідно до пункту 43.4 статті 43 Податкового кодексу України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.
Пунктом 43.2 статті 43 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.
Згідно із п. 1 Розділу ІІІ Порядку повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 №643 (надалі також - Порядок № 643) повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.
Відповідно до п. 3-5, 8 Розділу ІІІ Порядку № 643, у заяві зазначаються:
1) сума коштів до повернення за видами митних, інших платежів та пені;
2) причини виникнення такої суми коштів;
3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
4) напрям(и) перерахування суми коштів:
а) на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів;
б) для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою);
в) для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава:
на депозитний рахунок 3734;
на депозитний рахунок 3734 іншої митниці;
на банківський рахунок 2603 (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою);
г) для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету;
5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачені суми митних платежів.
До заяви додаються: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо повернення сум відповідних митних платежів; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).
Після реєстрації в митниці заява платника податку про повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені передається на опрацювання до Підрозділу.
Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету за допомогою автоматизованої системи митного оформлення та відсутність у нього податкового боргу. За результатами опрацювання готує висновок або лист про відмову в поверненні коштів з відповідним обґрунтуванням (пункт 11 цього розділу).
Митний орган у строк не пiзнiше нiж за п`ять робочих днiв до закiнчення двадцятиденного строку з дня подання платником податкiв заяви передає висновки згiдно з реєстром висновкiв за відповідними платежами для виконання вiдповiдному органу Державної казначейської служби України.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов?язковою умовою повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань є звернення платника податків до митного органу із заявою на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, оформленої у порядку, встановленому законодавством.
Таким чином, лише дотримання процедури, передбаченої Митним кодексом України, Податковим кодексом України та Порядком № 643, для повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, може бути підставою для повернення надміру сплачених коштів.
Враховуючи викладене та за відсутності надання суду доказів дотримання зазначеної вище процедури, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, а також зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду, підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення їх з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань у розмірі, пропорційному до задоволених позовних вимог, а саме 2684 грн.
Керуючись ст.ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «КУТАН» до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови і зобов?язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарі №UA110130/2023/000096/1 від 23.05.2023 року.
Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2023/000248, винесену Дніпровською митницею.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна