Справа № 160/1123/24
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2024 рокуСправа №160/1123/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-
11.01.2024 року в системі «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідачі), в якому просила:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 23.10.2023 року (дата звернення), зарахувавши період її роботи з 16.07.1983 року по 01.02.1984 року, з 01.03.1984 року по 15.12.1998 року в пільговому обчисленні, тобто трудовий стаж роботи в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців, з кратністю 1.5 відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV.
16.01.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 31.01.2024 року.
Цією ж ухвалою відповідачу був наданий строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та витребувано матеріали пенсійної справи позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23.10.2023 року звернулася із заявою про перерахунок пенсії, у якій просила відповідача зарахувати у пільговому обчисленні кожний рік роботи за 1 рік і шість місяців, застосувавши коефіцієнт 1.5 до періоду роботи позивача, тобто за трудовий стаж вироблений в районі Крайньої Півночі, як працівнику, що мав пільги, встановлені п. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», з урахуванням змін і доповнень, внесених Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 року, та провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу, починаючи з моменту призначення пенсії. З лита ГУ ПФУ в Дніпропетровській області позивачу стало відомо про відмову в зарахуванні періоду роботи в районах Крайньої Півночі в кратному обчислені 1.5. Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.
07.02.2024 року в системі «Електронний суд» надійшов відзив, в якому відповідач, в обґрунтування заперечень, посилався на те, що пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами. Відповідним доказом про укладання договору може бути трудова книжка, в якій є наявний штамп підприємства про розповсюдження пільг по обчисленню стажу роботи або довідка роботодавця, в якій зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період, на який він був укладений, та розповсюдження на особу пільг по обчисленню стажу за цей період. Представник відповідача зазначив, що наявність лише запису у трудовій книжці про факт роботи в районах Крайньої Півночі не є достатньою підставою для обчислення стажу з урахуванням кратності. В архівній довідці від 02.05.2006 року №02-01/В-747/3-733, виданій архівним відділом адміністрації Чаунського муніципального району Магаданської області зазначено, що позивач працювала з 02.12.1984 року по 15.12.1998 року, в тому числі по терміновим трудовим договорам тільки з 26.05.1992 року по 26.11.1995 року. В наданих документах відсутня інформація про поширення на позивача пільг, встановлених для працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також відсутні відомості про укладення строкових трудових договорів про роботу в цих районах, а тому підстави для обчислення стажу позивача з урахуванням кратності відсутні.
Періоди роботи з 16.07.1983 року по 01.02.1984 року, з 01.03.1984 по 31.12.1990 рік зараховано до страхового стажу календарно (рік за рік) за відсутності трудового договору та інформації про наявність пільг за період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Період роботи з 01.01.1991 року по 15.12.1998 року зараховано календарно, оскільки відповідно до діючого законодавства з 01.01.1991 року навіть за наявності укладених договорів стаж обчислюється рік за рік. Також у відзиві представник відповідача зазначив про дискреційні повноваження ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо перерахунку пенсії, а тому вважав належним способом захисту зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача або зарахувати стаж. Вважаючи рішення про відмову в застосуванні коефіцієнту кратності 1.5 до періоду роботи позивача в районах Крайньої Півночі правомірним, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та їй призначена пенсія за віком ( за роботу на Крайній Півночі) з 26.09.2007 року.
23.10.2023 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області з питання пенсійного забезпечення позивача, а саме, як зазначено в позові, про перерахунок пенсії, у якій просив відповідача зарахувати ОСОБА_1 у пільговому обчисленні кожний рік роботи за 1 рік і шість місяців, застосувавши коефіцієнт 1,5 до періоду роботи позивача, тобто за трудовий стаж вироблений в районі Крайньої Півночі, як працівнику, що мав пільги, встановлені п. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» з урахуванням змін і доповнень, внесених Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 року, та провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням пільгового обчислення, починаючи з моменту призначення пенсії
Отже, спір між сторонами виник з підстав відмови в зарахуванні періоду роботи позивача в районах Крайньої Півночі із застосуванням коефіцієнту 1,5 та з пільговим обчисленням стажу, а саме 1 рік роботи за 1 рік і шість місяців.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до пункту 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (Далі Порядок № 637), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (Далі Порядок № 22-1) у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01.01.1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року і від 26.09.1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 року № 1029.
Відповідно до пункту «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року № 1908-VII «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року, з п`яти років до трьох років.
Відповідно до постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01.03.1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Отже, достатньою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи у таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року та від 26.09.1967 року, а також постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148.
При цьому, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Наявність письмового трудового договору не є виключною та єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вищевказані норми надають особі можливість надавати вказані документи за її вибором.
Аналогічні висновки щодо застосування зазначених норм матеріального права містяться у постановах Верховного Суду від 07.06.2018 року у справі № 173/637/17, від 03.07.2018 року у справі № 302/662/17-а, від 25.09.2018 року у справі № 554/1723/17, від 31.07.2019 року у справі № 287/15/17-а та від 21.08.2019 року у справі № 750/1717/16-а.
З копії трудової книжки ОСОБА_1 (серія НОМЕР_1 ) вбачається, що:
- з 16.07.1983 року по 01.02.1984 року (записи № 3-4 трудової книжки) позивач була призначена стрілком в команду № 1, тимчасово на період промсезону та звільнена по догляду за дитиною дошкільного віку ( накази № 59/к від 21.07.1983 року та № 12/к від 08.02.1984 року);
- з 01.03.1984 року по 15.12.1998 року (записи № 5-14 трудової книжки) позивач була призначена на посаду стрілка тимчасово в команду № 1 (наказ №19/к від 06.03.1984 року), переведена на постійну посаду ( наказ № 79/к від 01.10.1984 року), звільнена в порядку переведення (наказ № 96/к від 29.11.1984 року), 02.12.1984 року прийнята вихователькою у дитячий садочок (наказ № 259/к від 01.12.1984 року),01.01.1993 року, 02.06.1993 року 05.04.1994 року переведена остаточно на посаду заступника начальника ВСПК, 26.03.196 року звільнена за скороченням штату ( наказу № 3к від 01.03.1996 року),27.03.1996 року прийнята комірником ділянки ЖКГ ( наказ № 119к від 12.04.1990 року) та 15.12.1998 року звільнена у зв`язку із скороченням штату ( наказ 453-к від 01.09.1998 року).
Факт роботи позивача в районі Крайньої Півночі також підтверджується копією наданої представником позивача архівної довідки Центру зберігання документів по особовому складу Архівного відділу Адміністрації Мурманської області від 01.08.2006р. № В-129, з якої вбачається, що в архівних документах Певекського загону № 3 воєнізованої охорони об`єднання «Северовостокзлото» значиться ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : з 16.07.1983 року (наказ 59/к від 21.07.1983 року) по 01.01.1984 року ( наказ № 12/к від 08.02.1984 року), з 01.03.1984 року ( наказ № 19/к від 06.03.1984 року) по 01.12.1984 року ( наказ № 96/к від 29.11.1984 року). В дані періоди позивач працювала за строковими договорами, номери та дати договорів в особовій картці ф. Т-2 не вказані ( довідка містить посилання на пільги, встановлені для працівників Крайньої Півночі).
В матеріалах пенсійної справи наявна довідка Чаунського архіву Чаунського муніципального району, з якої вбачається, що в період з січня 1987 року по грудень 1991 року позивач отримувала заробітну плату на копальні ім. ХХІІ з`їзду КПРС Комсомольського гірничо-збагачувального комбінату та середньомісячний заробіток розрахований з урахуванням районного коефіцієнту 2.
Враховуючи, що позивач працювала на підприємствах, що знаходяться в районі Крайньої Півночі, період її роботи з 16.07.1983 року до 01.01.1991 року відповідач мав зараховувати у пільговому обчисленні як один рік роботи за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком.
Оскільки не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991 року ані нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», ані Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відсутні підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача з 01.01.1991 року по 15.12.1998 року у районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях (аналогічна правова позиція щодо застосування норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 08.07.2021 року справа № 459/2778/16-а та від 30.05.2019 року справа №348/2974/14-а).
Отже, період роботи позивача з 01.01.1991 року по 15.12.1998 року відповідачем правомірно зараховано календарно, оскільки пільгове обчислення стажу роботи за цей період з розрахунку 1 рік фактичної роботи за 1 рік і шість місяців не застосовується.
В іншій частині в задоволенні вимог щодо зарахування у пільговому обчисленні стажу роботи з 01.01.1991 року по 15.12.1998 року з розрахунку 1 рік фактичної роботи за 1 рік 6 місяців слід відмовити.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 968грн. 96коп., що документально підтверджується квитанцією № 7480-9Х6Р-Р3Х4-5ХТМ від 10.01.2024 року.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 968грн. 96коп. підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 23.10.2023 року (дата звернення), зарахувавши період її роботи з 16.07.1983 року по 01.02.1984 року, з 01.03.1984 року до 01.01.1991 року в пільговому обчисленні, тобто трудовий стаж роботи в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців, з кратністю 1.5 відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець