Справа № 320/9952/23
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9952/23 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт.Бізнес Груп" до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича, треті особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство "Райффайзен Банк", про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт.Бізнес Груп" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Арт.Бізнес Груп» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича, в якому просив:

- визнати дії Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича, щодо накладення арешту на майнові (корпоративні) права фізичної особи ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме частки у статутному капіталі ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» () у розмірі внеску до статутного фонду в сумі 2058768,00 грн протиправними;

- зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича, зняти арешт з частки фізичної особи ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) в статутному капіталі ТОВ «АРТ.БІЗ ГРУП» () у розмірі внеску до статутного фонду в сумі 2058768,00 грн, про що повідомити позивача та суд.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апелянта аналогічні, викладеним у позовній заяві, та мотивовані зокрема тим, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, позаяк у ході іншого виконавчого провадження вже було вчинено дії, спрямовані на реалізацію вказаної частки у статутному капіталі ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП», зокрема тричі організовано електронні торги, але частка залишилась нереалізованою, а стягувач у виконавчому провадженні не виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно. Тому, позивач переконаний, що спірне накладення арешту відповідачем має ознаки повторного стягнення за одним і тим же виконавчим документом, що не допускається чинним законодавством. На думку позивача, неправомірні дії приватного виконавця порушують права та інтереси ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП», оскільки суперечать вимогам закону, що належно не досліджено судом першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, а спірне рішення суду першої інстанції скасувати, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Відповідач та треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без зазначених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича перебуває виконавче провадження № 70317904 з примусового виконання виконавчого листа № 242/4382/15-ц від 20.01.2020, що видав Донецький апеляційний суд, відповідно до якого, суд вирішив: стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» солідарно з ТОВ «Енерджі Стар» заборгованість за Кредитним договором про Овердрафт «Гнучкий» для корпоративних клієнтів № 015/01-03-3/00628 від 14.05.2014 та всіма додатковими угодами до нього станом на 10 серпня 2015 року в розмірі 300 557,56 грн за тілом кредиту, в розмірі 41 499,01 за відсотками, всього 342056,57 грн.

Судом встановлено, що 10.11.2022 на підставі заяви AT «Райффайзен Банк» про відкриття виконавчого провадження, відповідачем було відкрито виконавче провадження № 70317904, про що винесено відповідну постанову.

У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач зазначив, що ОСОБА_1 (боржник) є засновником та володіє майновими (корпоративними) правами, а саме часткою у статутному капіталі ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» у розмірі внеску до статутного фонду в сумі 2 058 786,00 грн.

Зазначена інформація підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У зв`язку із цим, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Мойсеєм Іваном Михайловичем винесено постанову від 10.11.2022 про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майнові (корпоративні) права, а саме частку у статутному капіталі ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП», у розміні внеску до статутного фонду в сумі 2 058 786,00 грн, що належить боржнику ОСОБА_1 .

20 лютого 2023 року позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просило зняти арешт з частки у статутному капіталі ТОВ "АРТ.БІЗНЕС ГРУП», яка належить ОСОБА_1 .

Листом від 06.03.2023 №257-7031794/22, приватний виконавець відповів, що ТОВ "АРТ.БІЗНЕС ГРУП» не є стороною або іншим учасником виконавчого провадження №70317904, а підстави для зняття арешту відсутні. Також роз`яснено, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

На думку позивача, арешт частки у статутному капіталі ТОВ "АРТ.БІЗНЕС ГРУП», яка належить ОСОБА_1 накладено відповідачем протиправно, у зв`язку із чим, він звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що накладення арешту на корпоративні права учасника ТОВ "АРТ.БІЗНЕС ГРУП» (тобто Боржника) обмежує виключно права такого учасника щодо розпорядження своїми корпоративними правами та не є втручанням у господарську діяльність позивача.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон №1404-VIII) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частиною п`ятою статті 26 Закону № 1404-VIII закріплено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Матеріали справи містять заяву АТ «Райффайзен Банк» про відкриття виконавчого провадження, яка згідно відбитку печатки Виконавчого округу Київської області отримана приватним виконавцем Мойсей Іваном Михайловичем 10.11.2022 та зареєстрована за вхідним №18. Додатком до зазначеної заяви є виконавчий лист Селидівського міського суду Донецької області № 242/4382/15-ц від 20.01.2020. Рішення суду набрало законної сили 04.12.2019, строк пред`явлення виконавчого листа - 3 роки, тобто до 05.12.2022.

Виконавчий лист також містить відмітку державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу 10.11.2022 із зазначенням причини повернення - п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

В контексті викладеного суд першої інстанції цілком обґрунтовано вказав, що відповідачем на підставі та у відповідності до вимог виконавчого законодавства розглянуто одержану заяву, якою повторно пред`явлено виконавчий документ до виконання та прийнято рішення, оформлене постановою про відкриття виконавчого провадження № 70317904.

Поряд з цим, суд першої інстанції вірно вказав, що Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» не оскаржуються дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № 70317904, тобто не заявлено відповідні позовні вимоги.

Згідно з ст. 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Разом з тим, статтею 56 наведеного Закону визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Статтею 53-1 Закону № 1404-VIII регламентовано, що особливості звернення стягнення на частку (частину частки) учасника товариства з обмеженою відповідальністю та учасника товариства з додатковою відповідальністю визначаються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Згідно статті 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів або на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку майнового поручителя яка передана у заставу в забезпечення зобов`язання іншої особи.

Зміст наведених норм права свідчить, що звернення стягнення на корпоративні права є одним із заходів примусового виконання рішень, які приватний виконавець зобов`язаний вживати з метою забезпечення реального та у повному обсязі виконання рішень за виконавчими документами. Таке стягнення досягається саме арештом майна.

Частиною сьомою статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт.

Так, у поданій приватному виконавцю заяві про відкриття виконавчого провадження від 10.11.2022 стягувач зазначив, що боржник є засновником та володіє майновими (корпоративними) правами, а саме часткою у статутному капіталі позивача у розмірі внеску до статутного фонду в сумі 2 058 786,00 грн.

За наведених обставин та норм права, які їх регулюють, у діях приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсей Івана Михайловичем щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 10.11.2022 відсутні ознаки протиправності.

ТОВ «АРТ.БІЗНЕС ГРУП» стверджує про незаконність звернення стягнення, шляхом накладення арешту, оскільки таке стягнення вже відбулось в іншому виконавчому провадженні (ВП №61126752) - тричі виставлено на реалізацію на електронних торгах частку боржника у статутному капіталі позивача, однак продажу майна не відбулось, а стягувач не виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, у відповідності до статті 61 Закону №1404-VIII.

Таким чином апелянт мотивує твердження, що звернення стягнення на належну боржнику долю в ТОВ "АРТ.БІЗНЕС ГРУП" за виконавчим документом, на підставі якого відповідачем було відкрито нове виконавче провадження, вже відбулося, а повторне стягнення за одним і тим же виконавчим документом неможливе, що не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Виконавчий лист №242/4382/15-ц від 20.01.2020, що видав Донецький апеляційний суд, дійсно, перебував на виконанні у приватного виконавця Іванова А.В. у зведеному виконавчому провадженні № 61126752, і у рамках саме вказаного виконавчого провадження було проведено електронні торги. Водночас, згаданий виконавчий документ був повернутий приватним виконавцем Івановим А.В. стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з відмітки приватного виконавця Іванова А.В., наявної у виконавчому листі № 242/4382/15-ц, залишок боргу становить 342056,57 грн.

Законом не встановлено прямої заборони щодо повторного звернення стягнення за одним і тим же виконавчим документом, у випадку якщо таке стягнення не було здійснено в рамках іншого виконавчого провадження.

Більше того, частиною п`ятою статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених законодавством.

Станом на момент розгляду даної справи, відсутні докази щодо вчинення конкретно відповідачем дій щодо передачі частки боржника у статутному капіталі ТОВ "АРТ.БІЗНЕС ГРУП" на реалізацію, тому посилання позивача на те, що стягувач після електронних торгів не звернувся із заявою про бажання залишити за собою нереалізоване майно, як на підставу скасування спірного арешту, є необґрунтовані.

Відповідно до частини першої етапі 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Належний захист прав та інтересів особи можливий лише у випадку існування спірних правовідносин, тобто у разі фактичного порушення рішенням, дією або бездіяльністю прав та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин. При цьому, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно- правових відносин.

Відповідно до статті 77 КАС України сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Виходячи з аналізу змісту позовної заяви, а також обставин та обґрунтувань, викладених позивачем, суд попередньої інстанції доречно зауважив, що всупереч вимог статті 77 КАС України ТОВ "АРТ.БІЗНЕС ГРУП" не доведено, що оскаржувані дії приватного виконавця є такими, що порушують саме його індивідуально виражені права.

Накладення арешту на корпоративні права учасника ТОВ "АРТ.БІЗНЕС ГРУП» (тобто Боржника) обмежує виключно права такого учасника щодо розпорядження своїми корпоративними правами та не є втручанням у господарську діяльність позивача.

Зворотнього ТОВ "АРТ.БІЗНЕС ГРУП» ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи не доведено.

Постанова про арешт зазначених корпоративних прав боржника, винесена відповідачем, не покладає відповідальність на позивача за зобов`язаннями його учасника та стосується виключно прав боржника - ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГК України, товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном.

Відповідно до статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Таким чином, арештована частка у статутному капіталі позивача є корпоративним правом, яке належить особисто ОСОБА_1 , при цьому, доказів того, що майно та кошти на рахунках ТОВ "АРТ.БІЗНЕС ГРУП" арештовано, не надано.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів звертає увагу на те, що скаржником не було доведено допущення відповідачем вимог чинних нормативно-правових актів в межах спірних правовідносин.

Дослідивши зміст апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішив даний спір у відповідності до вимог чинного законодавства та практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивачем в апеляційній скарзі не доведено протиправності дій відповідача в межах спірних правовідносин, а відтак підстави для задоволення позовних вимог та апеляційної скарги - відсутні.

Крім того, апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт.Бізнес Груп" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт.Бізнес Груп" до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича, треті особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство "Райффайзен Банк", про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко