Справа № 200/3043/23
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року Справа№200/3043/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення індексації-різниці,

встановив:

28 червня 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі відповідач), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 27 червня 2023 року, в якому позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4 439,71 грн на місяць у загальній сумі 91 017,91 грн за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року включно відповідно до приписів абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

29 червня 2023 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував докази.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами прощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в період з 28 вересня 2015 року по 13 вересня 2020 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

В період проходження військової служби відповідач не в повному розмірі виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення.

У відповідь на звернення позивача Військова частина НОМЕР_2 повідомила, що за період з 01 липня 2015 року по 28 лютого 2018 року виплатила індексацію в сумі 6 223,95 грн; індексація обчислена із застосуванням базового місяця липень 2015 року; заборгованість відсутня.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період проходження позивачем військової служби, за захистом своїх прав він звернувся до суду.

02 квітня 2021 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/1523/21-а, яким зобов`язав Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу:

- індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

- індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, (далі Порядок № 1078).

15 вересня 2021 року Військова частина НОМЕР_2 виплатила позивачу 176 533,58 грн, в тому числі індексація грошового забезпечення 123 801,15 грн.

Розрахунок індексації грошового забезпечення, яка була нараховані і фактично виплачена позивачеві, від відповідача він не отримав, а тому за результатами власних розрахунків дійшов таких висновків:

- оскільки при звільненні йому виплачена індексація за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року в сумі 6 223,95 грн, а сума індексації за цей період при застосуванні базового місяця січень 2008 року становить 85 927,84 грн, то сума доплати за вказаний період склала:

85 927,84 грн 6 223,95 грн = 79 703,89 грн;

- як наслідок, за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року сума виплаченої індексації-різниці склала:

123 801,15 грн 79 703,89 грн = 44 097,26 грн.

Проте позивач не погоджується з таким розрахунком індексації-різниці.

Позивач доводив, що в порушення вимог абз. 5 п. 5 Порядку № 1078 при обчисленні розміру підвищення грошового забезпечення внаслідок підвищення посадових окладів в березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року Військова частина НОМЕР_2 врахувала не всі складові грошового забезпечення, що призвело до неправильного визначення розміру індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року.

На переконання позивача, розмір індексації-різниці в період 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року складає 4 439,71 грн на місяць, а її загальна сума за цей період становить 135 115,17 грн.

За цих обставин сума недоплати індексації-різниці за період 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року становить:

135 115,17 грн 44 097,26 грн = 91 017,91 грн.

При обчисленні індексації-різниці позивач виходив з норм абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078 з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 420/11424/21, від 03 травня 2023 року у справі № 160/10790/22, від 12 квітня 2023 року у справі № 560/13302/21, від 20 квітня 2023 року у справі № 320/8554/21, від 22 червня 2023 року у справі № 520/6243/22.

Позивач вказував на те, що в лютому 2018 року його грошове забезпечення становило 8 118,80 грн, в тому числі посадовий оклад 685,00 грн, оклад за військовим званням 45,00 грн, надбавка за вислугу років 146,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 876,00 грн, надбавка за особливі умови служби 102,75 грн, премія 3 219,50 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 3 044,55 грн; в березні 2018 року його грошове забезпечення становило 8 142,24 грн, в тому числі посадовий оклад 2 910,00 грн, оклад за військовим званням 740,00 грн, надбавка за вислугу років 1 095,00 грн, премія 3 346,50 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 50,74 грн.

Внаслідок підвищення посадових окладів його грошовий дохід збільшився на:

8 142,24 грн 8 118,80 грн = 23,44 грн.

Величина приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в березні 2018 року становить 253,3%; правильність такого розрахунку підтверджена листом Міністерства соціальної політики України від 28 вересня 2021 року № 5211/0/290-21/51.

В березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1 762,00 грн.

Відповідно до абз. 5 п. 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року становила 4 463,15 грн, що підтверджено, зокрема, постановою Верховного Суду від 22 червня 2023 року у справі № 520/6243/22.

Згідно з абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 сума належної позивачу індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу та становить:

4 463,15 грн 23,44 грн = 4 439,71 грн.

Позивач зауважив, що єдиним визначеним законодавцем методом визначення, чи має особа право на отримання індексації-різниці в березні 2018 року, є обчислення суми, яка належала особі до виплати із застосуванням базового місяця січень 2008 року, за виключенням суми збільшення грошового забезпечення в березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року.

З огляду на викладене позивач доводив, що Військова частина НОМЕР_2 неправильно визначила розмір індексації-різниці, право на отримання якої він мав в період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року.

Позивач зауважив, що не оскаржує правомірність дій Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати поточної індексації за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року.

Крім того, позивач наголосив, що під час розгляду справи № 200/1523/21-а суд не досліджував питання правильності обчислення індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року, а також розмір підвищення грошового доходу внаслідок підвищення посадових окладів, вважаючи відповідні позовні вимоги передчасними, а тому з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеного в постановах від 15 грудня 2022 року у справі №460/3473/21, від 30 березня 2023 року у справі № 200/2737/21-а, від 22 червня 2023 року у справі № 140/6870/22, ці питання можуть бути розглянуті в окремому провадженні, що і зумовило звернення до суду з цим позовом.

З урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 28 вересня 2022 року у справі № 400/1119/21, від 28 вересня 2022 року у справі № 560/3965/21, від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 31 травня 2021 року у справі № 420/7110/19, від 06 квітня 2023 року у справі № 400/9920/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 420/11424/21, від 28 вересня 2022 року у справі № 400/1119/21, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені в постановах від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, позивач доводив, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у невиплаті в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року, підлягає визнанню протиправною.

На переконання позивача, належним та ефективним способом захисту його порушеного права є стягнення з відповідача індексації-різниці грошового забезпечення 4 439,71 грн на місяць у загальній сумі 91 017,91 грн за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року включно відповідно до приписів абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, (далі - Порядок № 44).

Просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.

Відповідач вказував на те, що здійснив нарахування та виплату позивачу поточної індексації за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року з дотриманням вимог Порядку № 1078 та із застосуванням базового місяця березень 2018 року.

Відповідач зауважив, що позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом, який був розглянутий судом у справі № 200/1523/21-а.

У зв`язку з цим, на переконання відповідача, суд мав відмовити у відкритті провадження у справі № 200/3043/22 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС, а у разі відкриття провадження залишити позов без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС.

Також відповідач зазначив, що у вересні 2021 року на виконання рішення суду у справі № 200/1523/21-а нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку № 1078.

Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

З 10 серпня 2022 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України 16 грудня 2015 року.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) (ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) зареєстрований як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

Позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_2 .

Так, згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28 вересня 2015 року № 07-ОС «По особовому складу» солдат ОСОБА_1 призначений на посаду водія відділу зв`язку, автоматизації та захисту інформації штабу, зарахований до списку особового складу та поставлений на всі види забезпечення з 29 вересня 2015 року.

Згідно з витягом з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11 вересня 2020 року № 335-ОС, прапорщик ОСОБА_1 , технік-водій 1 спеціальної комплексної інформаційно-технологічної апаратної (СКІТА-04) відділення зв`язку прикордонна комендатура швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », звільнений в запас наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_4 від 04 вересня 2020 року № 326-ОС за п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 13 вересня 2020 року.

Спірні правовідносини виникли з приводу повноти (правильності) нарахування та виплати позивачу індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року.

На підставі особистих карток грошового забезпечення за 2018-2020 роки суд встановив, що в грудні 2018 року Військова частина НОМЕР_2 нарахувала та виплатила ОСОБА_1 поточну індексацію в сумі 71,08 грн, в січні 2019 року 71,08 грн, в лютому 2019 року 0,00 грн, в березні 2019 року 134,47 грн, в квітні 2019 року 132,55 грн, в травні 2019 року 134,47 грн, в червні 2019 року 134,47 грн, в липні 2019 року 206,72 грн, в серпні 2019 року 206,72 грн, у вересні 2019 року 206,72, в жовтні 2019 року 206,72 грн, в листопаді 2019 року 206,72 грн, в грудні 2019 року 206,72 грн, в січні 2020 року 226,30 грн, в лютому 2020 року 216,51 грн, в березні 2020 року 216,51 грн, в квітні 2020 року 216,51 грн, в травні 2020 року 216,51 грн, в червні 2020 року 216,51 грн, в липні 2020 року 226,29 грн, в серпні 2020 року 226,29 грн, у вересні 2020 року 98,06 грн.

Також при звільненні з військової служби у вересні 2020 року позивачу виплачена поточна індексація в сумі 6 223,95 грн, а в жовтні 2020 року 617,28 грн.

В період проходження позивачем військової служби з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року нарахування та виплату індексації-різниці Військова частина НОМЕР_2 не проводила.

Обґрунтування дій Військової частини НОМЕР_2 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення позивача за період проходження ним військової служби наведено в довідці від 14 грудня 2020 року № 328, і полягає в наступному:

- кошторисними призначеннями Військової частини НОМЕР_2 не передбачена виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовцям з липня 2015 року;

- березень 2018 року став базовим місяцем для розрахунку індексації у зв`язку з підвищенням посадових окладів, тому право на нарахування індексації виникло в грудні 2018 року, а тому за період з 28 вересня 2015 року по листопад 2018 року право на індексацію грошового забезпечення не виникало; виплата індексації грошового забезпечення здійснювалася з грудня 2018 року. За період з 01 грудня 2018 року по 13 вересня 2020 року позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення в сумі 3 777,93 грн;

- за період з липня 2015 року по лютий 2018 року позивачу нарахована індексація грошового забезпечення із застосуванням базового місяця липень 2015 року (згідно з грошовим атестатом № 29 СхРУ); індексація за цей період виплачена при звільненні позивача з військової служби у вересні 2020 року в сумі 6 223,95 грн;

- за період з 01 березня 2015 року по 14 липня 2015 року позивачу нарахована індексація грошового забезпечення згідно з довідкою про розмір невиплаченої індексації Військової частини НОМЕР_7 ; індексація за цей період виплачена позивачу в жовтні 2020 року в сумі 617,28 грн;

- за період з 01 березня 2020 року по 13 вересня 2020 року позивачу нарахована індексація грошового забезпечення в сумі 10 619,16 грн.

Позивач не погодився з діями Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення і 25 листопада 2020 року звернувся до відповідача з заявою, в якій, з-поміж іншого, просив:

- нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року;

- провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення, (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року), за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року.

У відповідь на звернення позивача листом від 14 грудня 2020 року № 11/К-30/ПІ/7776 Військова частина НОМЕР_2 повідомила, що нарахувала та виплатила індексацію в повному обсязі з дотриманням чинного законодавства.

Зокрема, Військова частина НОМЕР_2 зазначила, що за період проходження військової служби з 28 вересня 2015 року по 13 вересня 2020 року позивачу нарахована та виплачена індексація в сумі 10 619,16 грн.

Вказала на те, що грошове забезпечення позивача в лютому 2018 року складається з постійних виплата та виплат, які мають разовий характер, а саме винагород. До постійних виплат включаються посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавка за вислугу років, надбавка за виконання особливо важливих завдань, надбавка за особливі умови служби, пов`язані з ризиком для життя, премія.

Загальна сума постійних виплат в лютому 2018 року становила 5 074,25 грн, в березні 2018 року 8 091,50 грн.

Таким чином, в березні 2018 року відбулось збільшення грошового забезпечення позивача, яке складається з постійних виплат, на 3 017,25 грн.

До березня 2018 року як базовий місяць застосовувався липень 2015 року, а тому поточна індексація грошового забезпечення в березні 2018 року становить 584,98 грн.

З огляду на те, що сума підвищення грошового забезпечення перевищує суму індексації (3 017,25 грн > 584,98 грн), в березні 2018 року індексація не нараховується.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з квітня 2018 року, а березень 2018 року застосовується як базовий місяць.

Фіксована індексація розраховується лише у разі, коли сума підвищення грошового забезпечення менше суми поточної індексації.

Таким чином, за висновком відповідача, індексація грошового забезпечення нарахована правильно і не потребує перерахунку.

Також відповідач повідомив, що для розрахунку індексації грошового забезпечення застосовувались базові місяці: липень 2015 року (згідно з атестатом № 29 СхРУ, з яким позивач прибув для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 28 вересня 2015 року) та березень 2018 року з 01 березня 2018 року.

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військової частини НОМЕР_2 ) Прикордонної служби України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року;

- визнати протиправними дії щодо застосування липня 2015 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року;

- зобов`язати нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року в сумі 79 830,95 грн з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44;

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4 235,31 грн відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078;

- зобов`язати нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4 235,31 грн за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року включно в сумі 128 967,57 грн відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44.

02 квітня 2020 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/1523/21-а, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року;

- визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо застосування липня 2015 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року;

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року;

- визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку № 1078;

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку № 1078.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

При цьому в рішенні від 02 квітня 2021 року суд зазначив:

«[…]

З огляду на викладене, суд у межах цієї справи не вирішує питання про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію в певному розмірі (із здійсненням відрахування військового збору і компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб), оскільки суд не може підміняти в спірних правовідносинах відповідача та визначати належний позивачу певний розмір індексації без надання оцінки правильності нарахування індексації відповідачем.

[…]».

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі № 200/1523/21-а залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року і набрало законної сили.

Ухвалою від 24 вересня 2021 року Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою Військової частини НОМЕР_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 200/1523/21-а.

На виконання рішення суду у справі № 200/1523/21-а Військова частина НОМЕР_2 здійснила розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , виходячи з такого:

1. індексація (поточна) за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року нарахована із застосуванням базового місяця січень 2008 року, а саме:

грудень 2015 року нараховано 2 302,64 грн, виплачено 20,67 грн, до виплати 2 281,97 грн;

січень 2016 року нараховано 2 359,14 грн, виплачено 20,67 грн, до виплати 2 338,47 грн;

лютий 2016 року нараховано 2 359,14 грн, виплачено 39,96 грн, до виплати 2 319,18 грн;

березень 2016 року нараховано 2 359,14 грн, виплачено 39,96 грн, до виплати 2 319,18 грн;

квітень 2016 року нараховано 2 359,14 грн, виплачено 39,96 грн, до виплати 2 319,18 грн;

травень 2016 року нараховано 2 482,40 грн, виплачено 42,05 грн, до виплати 2 440,35 грн;

червень 2016 року нараховано 2 710,05 грн, виплачено 118,90 грн, до виплати 2 591,15 грн;

липень 2016 року нараховано 2 710,05 грн, виплачено 118,90 грн, до виплати 2 591,15 грн;

серпень 2016 року нараховано 2 710,05 грн, виплачено 118,90 грн, до виплати 2 591,15 грн;

вересень 2016 року нараховано 2 710,05 грн, виплачено 118,90 грн, до виплати 2 591,15 грн;

жовтень 2016 року нараховано 2 710,05 грн, виплачено 118,90 грн, до виплати 2 591,15 грн;

листопад 2016 року нараховано 2 710,05 грн, виплачено 118,90 грн, до виплати 2 591,15 грн;

грудень 2016 року нараховано 3 177,60 грн, виплачено 201,60 грн, до виплати 2 976,00 грн;

січень 2017 року нараховано 3 177,60 грн, виплачено 201,60 грн, до виплати 2 976,00 грн;

лютий 2017 року нараховано 3 177,60 грн, виплачено 201,60 грн, до виплати 2 976,00 грн;

березень 2017 року нараховано 3 360,00 грн, виплачено 270,40 грн, до виплати 3 089,60 грн;

квітень 2017 року нараховано 3 360,00 грн, виплачено 270,40 грн, до виплати 3 089,60 грн;

травень 2017 року нараховано 3 536,40 грн, виплачено 284,60 грн, до виплати 3 251,80 грн;

червень 2017 року нараховано 3 730,06 грн, виплачено 357,01 грн, до виплати 3 373,05 грн;

липень 2017 року нараховано 3 730,06 грн, виплачено 357,01 грн, до виплати 3 373,05 грн;

серпень 2017 року нараховано 3 730,06 грн, виплачено 357,01 грн, до виплати 3 373,05 грн;

вересень 2017 року нараховано 3 896,78 грн, виплачено 421,00 грн, до виплати 3 475,78 грн;

жовтень 2017 року нараховано 3 896,78 грн, виплачено 421,00 грн, до виплати 3 475,78 грн;

листопад 2017 року нараховано 3 896,78 грн, виплачено 421,00 грн, до виплати 3 475,78 грн;

грудень 2017 року нараховано 4 258,75 грн, виплачено 507,46 грн, до виплати 3 751,29 грн;

січень 2018 року нараховано 2 458,75 грн, виплачено 507,46 грн, до виплати 3 751,29 грн;

лютий 2018 року нараховано 4 258,75 грн, виплачено 507,46 грн, до виплати 3 751,29 грн.

Всього, за розрахунком Військової частини НОМЕР_2 , проведеним на виконання рішення суду у справі № 200/1523/21-а, поточна індексація за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, обчислена із застосуванням базового місяця січень 2008 року, нарахована в сумі 85 927,87 грн. З урахуванням фактично виплаченої суми поточної індексації за цей період 6 203,28 грн позивачу належало виплатити 79 724,59 грн.

2. за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року індексація (поточна) нарахована із застосування базового місяця березень 2018 року, індексація (фіксована) нарахована з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку № 1078, виходячи з такого:

місячне грошове забезпечення ОСОБА_1 в лютому 2018 року 5 074,25 грн;

місячне грошове забезпечення ОСОБА_1 в березні 2018 року 8 091,50 грн;

індексація грошового забезпечення в березні 2018 року з урахуванням січня 2008 року як попереднього базового місяця 4 463,15 грн;

фіксований розмір індексації: 5 074,25 + 4 463,15 8 091,50 = 1 445,90 грн;

базовий місяць березень 2018 року;

березень 2018 року поточна індексація: нараховано 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

квітень 2018 року поточна індексація: нараховано 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

травень 2018 року поточна індексація: нараховано 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

червень 2018 року поточна індексація: нараховано 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

липень 2018 року поточна індексація: нараховано 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

серпень 2018 року поточна індексація: нараховано 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

вересень 2018 року поточна індексація: нараховано 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

жовтень 2018 року поточна індексація: нараховано 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

листопад 2018 року поточна індексація: нараховано 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

грудень 2018 року поточна індексація: нараховано 71,08 грн, виплачено 71,08 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

січень 2019 року поточна індексація: нараховано 71,08 грн, виплачено 71,08 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

за лютий 2019 року поточна індексація: нараховано 71,08 грн, виплачено 0,00 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 516,98 грн;

березень 2019 року поточна індексація: нараховано 134,47 грн, виплачено 134,47 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

за квітень 2019 року поточна індексація: нараховано 134,47 грн, виплачено 132,55 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 447,82 грн;

травень 2019 року поточна індексація: нараховано 134,47 грн, виплачено 134,47 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

червень 2019 року поточна індексація: нараховано 134,47 грн, виплачено 134,47 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

липень 2019 року поточна індексація: нараховано 206,72 грн, виплачено 206,72 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

серпень 2019 року поточна індексація: нараховано 206,72 грн, виплачено 206,72 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

вересень 2019 року поточна індексація: нараховано 206,72 грн, виплачено 206,72 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

жовтень 2019 року поточна індексація: нараховано 206,72 грн, виплачено 206,72 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

листопад 2019 року поточна індексація: нараховано 206,72 грн, виплачено 206,72 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

грудень 2019 року поточна індексація: нараховано 216,51 грн, виплачено 206,72 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 455,69 грн;

січень 2020 року поточна індексація: нараховано 216,51 грн, виплачено 226,30 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 436,11 грн;

лютий 2020 року поточна індексація: нараховано 216,51 грн, виплачено 216,51 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

березень 2020 року поточна індексація: нараховано 216,51 грн, виплачено 216,51 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

квітень 2020 року поточна індексація: нараховано 216,51 грн, виплачено 216,51 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

травень 2020 року поточна індексація: нараховано 216,51 грн, виплачено 216,51 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

червень 2020 року поточна індексація: нараховано 216,51 грн, виплачено 216,51 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

липень 2020 року поточна індексація: нараховано 226,29 грн, виплачено 226,29 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

серпень 2020 року поточна індексація: нараховано 226,29 грн, виплачено 226,29 грн; індексація фіксована: нараховано 1 445,90 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 1 445,90 грн;

вересень 2020 року (по 13 вересня 2020 року) поточна індексація: нараховано 98,06 грн, виплачено 98,06 грн; індексація фіксована: нараховано 626,56 грн, виплачено 0,00 грн; до виплати 626,29 грн;

Всього на виконання рішення суду у справі № 200/1523/21-а Військова частина НОМЕР_2 за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року нарахувала позивачеві поточну індексацію в сумі 3 850,93 грн; з урахуванням фактично виплаченої суми поточної індексації 3 777,93 грн до виплати належала поточна індексація в сумі 73,00 грн.

Також за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року нарахована фіксована індексація в сумі 44 003,56 грн; з урахуванням фактично виплаченої суми фіксованої індексації 0,00 грн до виплати належала фіксована індексація в сумі 44 003,56 грн.

Всього, за розрахунком відповідача, ОСОБА_1 належало виплатити 123 801,15 грн, в тому числі поточна індексація за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року 79 724,59 грн, поточна індексація за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року 73,00 грн, фіксована індексація з період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року 44 003,56 грн.

У вересні 2021 року на виконання рішення суду у справі № 200/1523/21-а Військова частина НОМЕР_2 виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в сумі 123 801,15 грн, що підтверджено розрахунковим листком за вересень 2021 року.

На підставі особистих карток грошового забезпечення за 2018 рік суд встановив, що в лютому 2018 року ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення в сумі 12 183,32 грн, в тому числі посадовий оклад 685,00 грн, оклад за військове звання 45,00 грн, надбавка за вислугу років 146,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 876,00 грн, надбавка за особливі умови служби ризик для життя 102,75 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 3 044,55 грн, премія 3 219,50 грн, винагорода ООС(АТО) 4 064,52 грн.

В березні 2018 року позивачу нараховано грошове забезпечення в сумі 13 035,10 грн, в тому числі посадовий оклад 2 910,00 грн, оклад за військове звання 740,00 грн, надбавка за вислугу років 1 095,00 грн, що місячна додаткова грошова винагорода 50,74 грн, премія 3 346,50 грн, винагорода ООС(АТО) 4 500,00 грн, винагорода за бойові ООС(АТО) 392,86 грн.

Позивач надав власний розрахунок індексації грошового забезпечення.

Так, за розрахунком позивача, в період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року Військова частина НОМЕР_2 , діючи відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, застосовуючи місяці підвищення доходу січень 2008 року і березень 2018 року, а також враховуючи приписи абз. абз. 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078, мала нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення в таких розмірах:

[…]

березень 2018 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 101,10%, індекс споживчих цін для визначення порогу «-», наростаючий індекс споживчих цін 353,30%, величина приросту індексу споживчих цін 253,30%, прожитковий мінімум для працездатних осіб 1 762,00 грн, сума індексації 4 439,71 грн, виплачена поточна індексація 0,00 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн; (грошове забезпечення збільшилося на 23,44 грн);

квітень 2018 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,80%, індекс споживчих цін для визначення порогу 100,80%, наростаючий індекс споживчих цін «-», величина приросту індексу споживчих цін «-», прожитковий мінімум 1 762,00 грн, сума індексації 4 439,71 грн, виплачена поточна індексація 0,00 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

травень 2018 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,00%, індекс споживчих цін для визначення порогу 100,80%, наростаючий індекс споживчих цін «-», величина приросту індексу споживчих цін «-», прожитковий мінімум 1 762,00 грн, сума індексації 4 439,71 грн, виплачена поточна індексація 0,00 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

червень 2018 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,00%, індекс споживчих цін для визначення порогу 100,80%, наростаючий індекс споживчих цін 100,80%, величина приросту індексу споживчих цін «-», прожитковий мінімум 1 762,00 грн, сума індексації 4 439,71 грн, виплачена поточна індексація 0,00 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

липень 2018 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 99,30%, індекс споживчих цін для визначення порогу 100,09%, наростаючий індекс споживчих цін 100,80%, величина приросту індексу споживчих цін «-», прожитковий мінімум 1 841,00 грн, сума індексації 4 439,71 грн, виплачена поточна індексація 0,00 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

серпень 2018 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,00%, індекс споживчих цін для визначення порогу 100,09%, наростаючий індекс споживчих цін 100,80%, величина приросту індексу споживчих цін «-», прожитковий мінімум 1 841,00 грн, сума індексації 4 439,71 грн, виплачена поточна індексація 0,00 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

вересень 2018 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 101,90%, індекс споживчих цін для визначення порогу 102,00%, наростаючий індекс споживчих цін 100,80%, величина приросту індексу споживчих цін «-», прожитковий мінімум 1 841,00 грн, сума індексації 4 439,71 грн, виплачена поточна індексація 0,00 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

жовтень 2018 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 101,70%, індекс споживчих цін для визначення порогу 103,70%, наростаючий індекс споживчих цін 100,80%, величина приросту індексу споживчих цін «-», прожитковий мінімум 1 841,00 грн, сума індексації 4 439,71 грн, виплачена поточна індексація 0,00 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн; (перевищення порогу 103%);

листопад 2018 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 101,40%, індекс споживчих цін для визначення порогу 101,40%, наростаючий індекс споживчих цін 100,80%, величина приросту індексу споживчих цін «-», прожитковий мінімум 1 841,00 грн, сума індексації 4 439,71 грн, виплачена поточна індексація 0,00 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

грудень 2018 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,80%, індекс споживчих цін для визначення порогу 102,21%, наростаючий індекс споживчих цін 103,70%, величина приросту індексу споживчих цін 3,70%, прожитковий мінімум для працездатних осіб 1 921,00 грн, сума індексації 4 510,79 грн, виплачена поточна індексація 71,08 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

січень 2019 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 101,00%, індекс споживчих цін для визначення порогу 103,23%, наростаючий індекс споживчих цін 103,70%, величина приросту індексу споживчих цін 3,70%, прожитковий мінімум 1 921,00 грн, сума індексації 4 510,79 грн, виплачена поточна індексація 71,08 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн; (перевищення порогу 103%);

лютий 2019 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,50%, індекс споживчих цін для визначення порогу 100,50%, наростаючий індекс споживчих цін 103,70%, величина приросту індексу споживчих цін 3,70%, прожитковий мінімум 1 921,00 грн, сума індексації 4 510,79 грн, виплачена поточна індексація 71,08 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

березень 2019 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,90%, індекс споживчих цін для визначення порогу 101,40%, наростаючий індекс споживчих цін 107,00%, величина приросту індексу споживчих цін 7,00%, прожитковий мінімум 1 921,00 грн, сума індексації 4 574,18 грн, виплачена поточна індексація 134,47 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

квітень 2019 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 101,00%, індекс споживчих цін для визначення порогу 102,42%, наростаючий індекс споживчих цін 107,00%, величина приросту індексу споживчих цін 7,00%, прожитковий мінімум 1 921,00 грн, сума індексації 4 574,18 грн, виплачена поточна індексація 134,47 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

травень 2019 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,70%, індекс споживчих цін для визначення порогу 103,14%, наростаючий індекс споживчих цін 107,00%, величина приросту індексу споживчих цін 7,00%, прожитковий мінімум 1 921,00 грн, сума індексації 4 574,18 грн, виплачена поточна індексація 134,47 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн; (перевищення порогу 103%);

червень 2019 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 99,50%, індекс споживчих цін для визначення порогу 99,50%, наростаючий індекс споживчих цін 107,00%, величина приросту індексу споживчих цін 7,00%, прожитковий мінімум 1 921,00 грн, сума індексації 4 574,18 грн, виплачена поточна індексація 134,47 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

липень 2019 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 99,40%, індекс споживчих цін для визначення порогу 98,90%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 007,00 грн, сума індексації 4 646,43 грн, виплачена поточна індексація 206,72 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

серпень 2019 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 99,70%, індекс споживчих цін для визначення порогу 98,61%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 007,00 грн, сума індексації 4 646,43 грн, виплачена поточна індексація 206,72 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

вересень 2019 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,70%, індекс споживчих цін для визначення порогу 99,30%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 007,00 грн, сума індексації 4 646,43 грн, виплачена поточна індексація 206,72 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

жовтень 2019 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,70%, індекс споживчих цін для визначення порогу 99,99%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 007,00 грн, сума індексації 4 646,43 грн, виплачена поточна індексація 206,72 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

листопад 2019 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,10%, індекс споживчих цін для визначення порогу 100,09%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 007,00 грн, сума індексації 4 646,43 грн, виплачена поточна індексація 206,72 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

грудень 2019 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 99,80%, індекс споживчих цін для визначення порогу 99,89%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 102,00 грн, сума індексації 4 656,22 грн, виплачена поточна індексація 216,51 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

січень 2020 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,20%, індекс споживчих цін для визначення порогу 100,09%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 102,00 грн, сума індексації 4 656,22 грн, виплачена поточна індексація 216,51 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

лютий 2020 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 99,70%, індекс споживчих цін для визначення порогу 99,79%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 102,00 грн, сума індексації 4 656,22 грн, виплачена поточна індексація 216,51 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

березень 2020 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,80%, індекс споживчих цін для визначення порогу 100,59%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 102,00 грн, сума індексації 4 656,22 грн, виплачена поточна індексація 216,51 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

квітень 2020 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,80%, індекс споживчих цін для визначення порогу 101,39%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 102,00 грн, сума індексації 4 656,22 грн, виплачена поточна індексація 216,51 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

травень 2020 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,30%, індекс споживчих цін для визначення порогу 101,70%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 102,00 грн, сума індексації 4 656,22 грн, виплачена поточна індексація 216,51 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

червень 2020 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,20%, індекс споживчих цін для визначення порогу 101,90%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 102,00 грн, сума індексації 4 656,22 грн, виплачена поточна індексація 216,51 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

липень 2020 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 99,40%, індекс споживчих цін для визначення порогу 101,29%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 197,00 грн, сума індексації 4 666,00 грн, виплачена поточна індексація 226,29 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

серпень 2020 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 99,80%, індекс споживчих цін для визначення порогу 101,09%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 197,00 грн, сума індексації 4 666,00 грн, виплачена поточна індексація 226,29 грн, виплачена індексація-різниця 0,00 грн, належить до виплати 4 439,71 грн;

вересень 2020 року індекс споживчих цін до попереднього місяця 100,50%, індекс споживчих цін для визначення порогу 101,59%, наростаючий індекс споживчих цін 110,30%, величина приросту індексу споживчих цін 10,30%, прожитковий мінімум 2 197,00 грн, сума індексації 2 021,93 грн, виплачена поточна індексація 98,06 грн, виплачена індексація-різниця 44 097,26 грн, належить до виплати -42 173,39 грн; примітка за 13 днів.

Всього, за розрахунком позивача, за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року сума індексації становить 138 966,10 грн, виплачена поточна індексація в сумі 3 850,93 грн, виплачена індексація-різниця в сумі 44 097,26 грн, до виплати належить індексація-різниця в сумі 91 017,91 грн.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України установлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282).

Згідно зі ст. 1 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання;

Поріг індексації величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Об`єкти індексації грошових доходів населення визначає ст. 2 Закону № 1282, відповідно до якої індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Ст. 2 Закону № 1282 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1282 індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Підстави для проведення індексації визначає ст. 4 Закону № 1282.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1282 в редакції, що була чинною до 01 січня 2016 року, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

На підставі п. 21 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2016 року, у ч. 1 ст. 4 Закону № 1282 цифри «101» замінені цифрами «103».

Таким чином, до 01 січня 2016 року індексація грошових доходів населення проводилась в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищувала поріг індексації, який був встановлений в розмірі 101%; з 01 січня 2016 року поріг індексації встановлений в розмірі 103%.

Інші положення ст. 4 Закону № 1282 з 2005 року й дотепер залишилися незмінними.

Зокрема, ч. 2 ст. 4 Закону № 1282 передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 1282 для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч. 1 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 1282 підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 1282 у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Ч. 2 ст. 6 Закону № 1282 передбачено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Згідно з п. 1 Порядку № 1078 цей акт визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

П. 1-1 Порядку № 1078 загалом дублює приписи ст. ст. 3, 4 Закону № 1282, деталізуючи відповіді на питання про те, коли проводиться індексація.

Так, п. 1-1 Порядку № 1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту.

За змістом абз. 5 п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.

Абз. абз. 2, 4 п. 4 Порядку № 1078 деталізують межі індексації, які законодавець обумовив в ч. 6 ст. 2 Закону № 1282.

Так, абз. 2 п. 4 Порядку № 1078 визначає, що оплата праці, у тому числі, грошове забезпечення, індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

При цьому абз. 4 п. 4 Порядку № 1078 визначено, що частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Питання про те, як саме визначається сума індексації, регулювалося абз. 6 п. 4 Порядку № 1078, а з 15 березня 2018 року врегульоване абз. 5 цього ж пункту, норми яких є тотожними і передбачають, що сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

09 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі Постанова КМУ № 1013), яка набрала чинності 15 грудня 2015 року.

Згідно з п. 6 Постанови КМУ № 1013 ця постанова застосовується з 01 грудня 2015 року.

Отже, з 01 грудня 2015 року п. 5 Порядку № 1078 застосовувався у новій редакції на підставі Постанови КМУ № 1013.

Абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 у вказаній редакції передбачав, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

28 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 141 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі Постанова КМУ № 141), яка набрала чинності з 15 березня 2018 року.

31 березня 2021 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 278 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі Постанова КМУ № 278), яка набрала чинності з 02 квітня 2021 року.

Абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 в період з 15 березня 2018 року по 01 квітня 2021 року включно діяв у редакції Постанови КМУ № 141 і встановлював, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Абз. 2 п. 5 Порядку № 1078 застосовується з 01 грудня 2015 року дотепер у редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Абз. 3 п. 5 Порядку № 1078 застосовувався з 01 грудня 2015 року у редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачав, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Цей же абзац з 15 березня 2018 року дотепер діє у редакції Постанови КМУ № 141 та передбачає, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абз. 1 цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 застосовується з 01 грудня 2015 року дотепер у редакції Постанови КМУ № 1013 і встановлює таке правило: якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Абз. 5 п. 5 Порядку № 1078 застосовувався з 01 грудня 2015 року по 01 квітня 2021 року включно в редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачав, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Абз. 6 п. 5 Порядку № 1078 діяв 01 грудня 2015 року у редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку.

Цей же абзац з 15 березня 2018 року по 01 квітня 2021 року включно діяв у редакції Постанови КМУ № 141 і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011 передбачає, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260), набрав чинності 20 липня 2018 року.

П. 2 розділу І Порядку № 260 у первинній редакції передбачав, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

На підставі наказу Міністерства оборони України від 01 червня 2020 року № 180 «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» внесені зміни до переліку щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення.

Цей наказ набрав чинності 30 червня 2020 року.

Відтоді п. 2 розділу І Порядку № 260 установлено, що до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Стосовно одноразових додаткових видів грошового забезпечення, то п. 2 розділу І Порядку № 260 саме у зазначеній редакції передбачав, що до них належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Спірні правовідносини виникли щодо правомірності дій (бездіяльності) Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати позивачу індексації-різниці за період проходження військової служби з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року.

Перш за все, суд вважає за необхідне надати оцінку твердженню відповідача про те, що ОСОБА_1 вже звертався з аналогічним позовом до суду і цей позов був розглянутий по суті в рамках справи № 200/1523/21-а.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Необхідно зауважити, що відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

В постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність в іншій справі постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи і які набрали законної сили.

Таким чином, спірним є питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вищевказаних умов для закриття провадження у справі, що розглядається.

Проаналізувавши підстави, предмет позову та суб`єктний склад сторін у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у цій справі, оскільки між сторонами виник новий публічно-правовий спір, який потребує вирішення.

Так, дійсно, в провадженні Донецького окружного адміністративного суду справа № 200/1523/21-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , якому позивач, з-поміж іншого, просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4 235,31 грн відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078;

- зобов`язати нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4 235,31 грн за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року включно в сумі 128 967,57 грн відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44.

02 квітня 2020 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/1523/21-а, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково, зокрема:

- визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку № 1078;

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку № 1078.

При цьому в рішенні від 02 квітня 2021 року у справі № 200/1523/21-а суд прямо вказав, що у межах цієї справи не вирішує питання про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію в певному розмірі (із здійсненням відрахування військового збору і компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб), оскільки суд не може підміняти в спірних правовідносинах відповідача та визначати належний позивачу певний розмір індексації без надання оцінки правильності нарахування індексації відповідачем.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі № 200/1523/21-а залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року і набрало законної сили.

Отже, у справі № 200/1523/21-а суди вирішили питання, зокрема, про право позивача на нарахування і виплату індексації в період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку № 1078. Натомість, суди не досліджували питання розміру, механізму розрахунку щомісячної індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078.

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, необхідно зазначити, що предметом спору у ній якраз і є питання розрахунку (перерахунку) індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року відповідно до вимог абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078.

Виходячи з цих міркувань, суд відхиляє доводи відповідача про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, що розглядається, або про наявність підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Так само суд не вбачає визначених п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС підстав для закриття провадження у цій справі.

До того ж, що відповідно до п. 13 Порядку №1078 спори з питань індексації грошових доходів підлягають розгляду в судовому порядку, питання обчислення суми індексації може бути предметом судового контролю, а позовні вимоги щодо правильності їх обчислення можуть бути заявлені окремим позовом. При цьому, моментом виникнення спірних правовідносин буде ймовірне порушення прав позивача після виплати позивачем індексації грошового забезпечення, з розміром якого останній не погоджується.

Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема в постановах від 15 грудня 2022 року у справі №460/3473/21, від 23 січня 2023 року у справі №340/3391/22, від 31 січня 2023 року у справі № 340/3391/22, від 13 березня 2023 року у справі №560/11003/22, від 13 червня 2023 року у справі № 160/14832/22, від 30 серпня 2023 року у справі № 240/24565/22.

Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, дії (бездіяльність) Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078 за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року належить перевірити на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.

Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці».

Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 року встановлений у розмірі 103% (абз. 2 п. 1-1, абз. 6 п. 5 Порядку №1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100% (абз. абз. 2, 5 п. 4 Порядку № 1078).

У цьому контексті правовідносини щодо нарахування й виплати ОСОБА_1 поточної індексації в період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року не є спірними, індексація грошового забезпечення нарахована та виплачена відповідно до вимог Порядку № 1078.

Сторони визнають той факт, що в цей період місяцем підвищення доходу є березень 2018 року; що індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації у жовтні 2018 року, був опублікований Держстатом у листопаді 2018 року і з грудня 2018 року у позивача виникло право на поточну індексацію, яка надалі виплачувалася йому до звільнення з військової служби.

Щодо «фіксованої» суми індексації, то слід зазначити, що Закон № 1282 і Порядок № 1078 такого поняття не містять.

Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.

Проте Постановою КМУ № 1013 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01 грудня 2015 року у цьому Додатку, як і в цілому в Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.

З 01 грудня 2015 року в абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078 по суті йдеться про поняття «індексації-різниці», право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абз. абз. 3, 4 п. 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз. 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз. 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абз. 6 п. 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз п. 1, абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку №1078, повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Саме такі висновки наведені Верховним Судом в п. п. 97, 98 постанови від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21.

З урахуванням того факту, що 01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 740 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила п. п. 5, 10-2 Порядку № 1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу ОСОБА_1 , за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

Системний і цільовий способи тлумачення абз. абз. 3, 4 Порядку № 1078 дають підстави для висновку, що в березні 2018 року як місяці підвищення доходу ОСОБА_1 Військовій частині НОМЕР_2 належало вирішити питання, чи має останній право на отримання суми індексації-різниці.

На підставі наданої відповідачем довідки-розрахунку суд встановив, що на виконання рішення суду у справі № 200/1523/21-а Військова частина НОМЕР_2 здійснила розрахунок і нарахування ОСОБА_1 індексації «фіксованої» з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку № 1078, виходячи з такого:

місячне грошове забезпечення позивача в лютому 2018 року 5 074,25 грн;

місячне грошове забезпечення позивача в березні 2018 року 8 091,50 грн;

індексація грошового забезпечення в березні 2018 року з урахуванням січня 2008 року як попереднього базового місяця 4 463,15 грн;

фіксований розмір індексації: 5 074,25 + 4 463,15 8 091,50 = 1 445,90 грн.

Тобто в спірний період, за розрахунком відповідача, «фіксована» індексація становила 1 445,90 грн.

Між тим, позивач доводить, що має право на отримання індексації-різниці в щомісячному розмірі 4 439,71 грн, який обчислений виходячи з такого:

місячне грошове забезпечення в лютому 2018 року 8 118,80 грн;

місячне грошове забезпечення в березні 2018 року 8 142,24 грн;

внаслідок підвищення посадових окладів грошовий дохід збільшився на:

8 142,24 грн 8 118,80 грн = 23,44 грн.

сума індексації за березень 2018 року 4 463,15 грн;

сума належної позивачу індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу та становить:

4 463,15 грн 23,44 грн = 4 439,71 грн.

До спірних правовідносин суд застосовує абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078 з урахуванням висновку Верховного Суду, що наведений в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, який полягає у такому:

«[…]

102. У цьому контексті Суд зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

102.1. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

[…]

104. Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Суд звертає увагу на таке.

105. Буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:

105.1. розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);

105.2. суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

105.3. чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

106. Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.

106.1. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).

107. Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).

108. Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

109. Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

[…]».

При вирішенні питання про те, чи має ОСОБА_1 право на отримання індексації-різниці з березня 2018 року, суд виходить з такого.

На підставі особистих карток грошового забезпечення за 2018 рік суд встановив, що в лютому 2018 року ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення в сумі 12 183,32 грн, в тому числі посадовий оклад 685,00 грн, оклад за військове звання 45,00 грн, надбавка за вислугу років 146,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 876,00 грн, надбавка за особливі умови служби ризик для життя 102,75 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 3 044,55 грн, премія 3 219,50 грн, винагорода ООС(АТО) 4 064,52 грн.

В березні 2018 року позивачу нараховано грошове забезпечення в сумі 13 035,10 грн, в тому числі посадовий оклад 2 910,00 грн, оклад за військове звання 740,00 грн, надбавка за вислугу років 1 095,00 грн, що місячна додаткова грошова винагорода 50,74 грн, премія 3 346,50 грн, винагорода ООС(АТО) 4 500,00 грн, винагорода за бойові ООС(АТО) 392,86 грн.

Суд зауважує, що винагорода за безпосередню участь в ООС(АТО) є додатковою виплатою військовослужбовцям, яких залучено до участі у ній. При цьому, виплата винагороди залежить від певних умов та лише в означений період, а також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні після отриманих у такий період поранень (контузії, травми, каліцтва). Тобто, така виплата не є постійною і не має систематичного характеру, а її розмір залежить як від днів участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), так і від виконаних завдань, що визначається наказом командира.

За таких обставин, винагорода за безпосередню за участь в ООС(АТО) не має систематичного характеру, є тимчасовою виплатою для тих військовослужбовців, які залучені до участі у ній, вона залежить від певних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, у зв`язку з чим така винагорода не враховуються при порівнянні розміру грошового забезпечення позивача в лютому і березні 2018 року та, зважаючи на подані сторонами розрахунки, ця обставина не є спірною.

З приводу щомісячної додаткової винагороди суд вважає за необхідне зазначити таке.

Щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова КМУ № 889), відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Таке правозастосування відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17 та від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17.

Отже, щомісячна додаткова винагорода підлягає врахуванню при порівнянні розміру грошового забезпечення позивача в лютому і березні 2018 року для цілей визначення права на отримання індексації-різниці.

Таким чином, для визначення права на отримання індексації-різниці грошове забезпечення ОСОБА_1 в лютому 2018 року становить 8 118,80 грн, в тому числі посадовий оклад 685,00 грн, оклад за військове звання 45,00 грн, надбавка за вислугу років 146,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 876,00 грн, надбавка за особливі умови служби ризик для життя 102,75 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 3 044,55 грн, премія 3 219,50 грн.

Грошове забезпечення позивача для цієї цілі в березні 2018 року становить 8 142,24 грн, в тому числі посадовий оклад 2 910,00 грн, оклад за військове звання 740,00 грн, надбавка за вислугу років 1 095,00 грн, що місячна додаткова грошова винагорода 50,74 грн, премія 3 346,50 грн.

Отже, розмір підвищення посадового окладу ОСОБА_1 в березні 2018 року склав:

8 142,24 грн 8 118,80 грн = 23,44 грн.

Суму можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року суд визначає як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100%.

Величина приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в березні 2018 року розрахована наступним шляхом:

лютий 2008 року 102,7% (індекс споживчих цін до попереднього місяця згідно з даними Держстату) = 1,027;

березень 2008 року 103,8% = 1,038;

квітень 2008 року 103,1% = 1,031;

травень 2008 року 101,3% = 1,013;

вересень 2008 року 101,3% = 100,8% (червень 2008 року) х 99,5% (липень 2008 року) х 99,9% (серпень 2008 року) х 101,1% (вересень 2008 року) = 1,013;

жовтень 2008 року 101,7% = 1,017;

листопад 2008 року 101,5% = 1,015;

грудень 2008 року 102,1% = 1,021;

січень 2009 року 102,9% = 1,029;

лютий 2009 року 101,5% = 1,015;

березень 2009 року 101,4% = 1,014;

травень 2009 року 101,4% = 100,9% (квітень 2009 року) х 100,5% (травень 2009 року) = 1,014;

червень 2009 року 101,1% = 1,011;

жовтень 2009 року 101,4% = 99,9% (липень 2009 року) х 99,8% (серпень 2009 року) х 100,8 (вересень 2009 року) х 100,9% (жовтень 2009 року) = 1,014;

листопад 2009 року 101,1% = 1,011;

січень 2010 року 102,7% = 100,9% (грудень 2009 року) х 101,8% (січень 2010 року) = 1,027;

лютий 2010 року 101,9% = 1,019;

вересень 2010 року 103,5% = 100,9% (березень 2010 року) х 99,7% (квітень 2010 року) х 99,4% (травень 2010 року) х 99,6% (червень 2010 року) х 99,8% (липень 2010 року) х 101,2% (серпень 2010 року) х 102,9% (вересень 2010 року) = 1,035;

грудень 2010 року 101,6% = 100,5% (жовтень 2010 року) х 100,3% (листопад 2010 року) х 100,8% (грудень 2010 року) = 1,016;

березень 2011 року 103,3% = 101,0% (січень 2011 року) х 100,9% (лютий 2011 року) х 101,4% (березень 2011 року) = 1,033;

квітень 2011 року 101,3% = 1,013;

червень 2011 року 101,2% = 100,8% (травень 2011 року) х 100,4% (червень 2011 року) = 1,012;

березень 2014 року 101,98% = 98,7% (липень 2011 року) х 99,6% (серпень 2011 року) х 100,1% (вересень 2011 року) х 100,0% (жовтень 2011 року) х 100,1% (листопад 2011 року) х 100,2% (грудень 2011 року) х 100,2% (січень 2012 року) х 100,2% (лютий 2012 року) х 100,3% (березень 2012 року) х 100,0% (квітень 2012 року) х 99,7% (травень 2012 року) х 99,7% (червень 2012 року) х 99,8% (липень 2012 року) х 99,7% (серпень 2012 року) х 100,1% (вересень 2012 року) х 100,0% (жовтень 2012 року) х 99,9% (листопад 2012 року) х 100,2% (грудень 2012 року) х 100,2% (січень 2013 року) х 99,9% (лютий 2013 року) х 100,0% (березень 2013 року) х 100,0% (квітень 2013 року) х 100,1% (травень 2013 року) х 100,0% (червень 2013 року) х 99,9% (липень 2013 року) х 99,3% (серпень 2013 року) х 100,0% (вересень 2013 року) х 100,4% (жовтень 2013 року) х 100,2% (листопад 2013 року) х 100,5% (грудень 2013 року) х 100,2% (січень 2014 року) х 100,6% (лютий 2014 року) х 102,2% (березень 2014 року) = 1,020;

квітень 2014 року 103,3% = 1,033;

травень 2014 року 103,8 = 1,038;

липень 2014 року 101,4% = 101,0% (червень 2014 року) х 100,4% (липень 2014 року) = 1,014;

вересень 2014 року 103,72% = 100,8% (серпень 2014 року) х 102,9% (вересень 2014 року) = 1,037;

жовтень 2014 року 102,4% = 1,024;

листопад 2014 року 101,9% = 1,019;

грудень 2014 року 103,0% = 1,030;

січень 2015 року 103,1% = 1,031;

лютий 2015 року 105,3 = 1,053;

березень 2015 року 110,8% = 1,108;

квітень 2015 року 114% = 1,140;

травень 2015 року 102,2% = 1,022;

листопад 2015 року 101,55% = 100,4% (червень 2015 року) х 99,0% (липень 2015 року) х 99,2% (серпень 2015 року) х 102,3% (вересень 2015 року) х 98,7% (жовтень 2015 року) х 102,0% (листопад 2015 року) = 1,016;

квітень 2016 року 105,79% = 100,7% (грудень 2015 року) х 100,9% (січень 2016 року) х 99,6 (лютий 2016 року) х 101,0% (березень 2016 року) х 103,5 (квітень 2016 року) = 1,058;

жовтень 2016 року 104,0% = 100,1% (травень 2016 року) х 99,8% (червень 2016 року) х 99,9% (липень 2016 року) х 99,7% (серпень 2016 року) х 101,8% (вересень 2016 року) х 102,8% (жовтень 2016 року) = 1,040;

січень 2017 року 103,85% = 101,8% (листопад 2016 року) х 100,9% (грудень 2016 року) х 101,1% (січень 2017 року) = 1,038;

квітень 2017 року 103,74% = 101,0% (лютий 2017 року) х 101,8% (березень 2017 року) х 100,9% (квітень 2017 року) = 1,037;

липень 2017 року 103,13% = 101,3% (травень 2017 року) х 101,6% (червень 2017 року) х 100,2% (липень 2017 року) = 1,031;

жовтень 2017 року 103,12% = 99,9% (серпень 2017 року) х 102,0% (вересень 2017 року) х 101,2% (жовтень 2017 року) = 1,031;

січень 2018 року 103,44% = 100,9% (листопад 2017 року) х 101,0% (грудень 2017 року) х 101,5% (січень 2018 року) = 1,034.

1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,013 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,014 х 1,011 х 1,014 х 1,011 х 1,027 х 1,019 х 1,035 х 1,016 х 1,033 х 1,013 х 1,012 х 1,020 х 1,033 х 1,038 х 1,014 х 1,037 х 1,024 х 1,019 х 1,030 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 х 1,016 х 1,058 х 1,040 х 1,038 х 1,037 х 1,031 х 1,031 х 1,034 = 3,533 або 353,3%

353,3% (наростаючий індекс споживчих цін) 100% = 253,3% (величина приросту індексу споживчих цін)

В березні 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 762,00 грн.

Відповідно до абз. 5 п. 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножений на величину приросту індексу споживчих цін і поділений на 100:

1 762,00 грн х 253,30% / 100 = 4 463,15 грн.

Таким чином, сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року становила 4 463,15 грн.

Вирішуючи питання, чи перевищує розмір підвищення доходу суму можливої індексації, суд виходить того, що сума підвищення доходу позивача в березні 2018 року становить 23,44 грн, а сума можливої індексації в березні 2018 року 4 463,15 грн, тобто розмір підвищення доходу є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, що є підставою для нарахування і виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Отже, обгунтованими є доводи позивача про те, що в період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року включно він мав право на отримання індексації-різниці.

Відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4 463,15 грн 23,44 грн = 4 439,71 грн.

Таким чином, обґрунтованими є доводи позивача про те, що в період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року (день звільнення та виключення зі списків особового складу і всіх видів забезпечення) він мав право на отримання індексації-різниці в щомісячному розмірі 4 439,71 грн.

Водночас суд відзначає помилковість проведеного відповідачем розрахунку індексації «фіксованої» в розмірі 1 445,90 грн, що є наслідком неправильного визначення розміру грошового забезпечення позивача за лютий і березень 2018 року, зокрема, внаслідок неврахування в її складі щомісячної додаткової винагороди.

Позивач звернувся до суду з вимогою визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року.

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин та відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС суд дійшов висновку, що протиправною підлягає визнанню бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 в повному розмірі індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078, за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 включно.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 включно на відповідність Порядку № 1078, суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

Таким чином, Військова частина НОМЕР_2 зобов`язана була за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року включно нарахувати ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078, в сумі 135 115,17 грн ((4 439,71 грн х 30 місяців (з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2020 року)) + 1 923,87 грн (за 13 днів вересня 2020 року)) та виплатити її з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44.

Позивач просить захистити його порушене право шляхом стягнення з Військової частини НОМЕР_2 на його користь індексації-різниці грошового забезпечення 4 439,71 грн на місяць у загальній сумі 91 017,91 грн за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року включно відповідно до приписів абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44.

При цьому, позивач виходив з того, що у вересні 2021 року Військова частина НОМЕР_2 у складі загальної суми індексації 123 801,15 грн виплатила йому «фіксовану» індексацію в сумі 44 097,26 грн, а тому недоплачена сума індексації-різниці становить 91 017,91 грн (123 801,15 грн 44 097,26 грн = 91 017,91 грн).

Проте, як свідчить наданий відповідачем розрахунок, виплачена ОСОБА_1 у вересні 2021 року сума індексації 123 801,15 грн включала поточну індексацію за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року 79 724,59 грн, поточну індексацію за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року 73,00 грн та «фіксовану» індексацію з період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року 44 003,56 грн.

Таким чином, недоплачена позивачу сума індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року включно становить:

135 115,17 грн 44 003,56 грн = 91 111,61 грн.

При обранні належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року включно, обчисленої відповідно до вимог законодавства, суд враховує таке.

Верховний Суд в п. 62 постанови від 31 травня 2021 року у справі № 420/7110/19 зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту повинен:

а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу);

б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення у конкретних, розрахованих ним, сумах.

Враховуючи характер спірних правовідносин, такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову, про що зазначив Верховний Суд в п. 115 постанови від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21.

При цьому суд враховує, що в п. п. 116-117 постанови від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21 Верховний Суд наголосив, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість нарахованих позивачем сум індексації, не розрахував їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретні суми, на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити. Внаслідок цього застосований судом спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини.

Отже, з урахуванням висновку Верховного Суду щодо належного способу захисту порушеного права, викладеного в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, та відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС суд дійшов висновку, що для належного та ефективного захисту порушеного права позивача слід застосувати такий спосіб захисту як зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену індексацію-різницю за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року включно відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 в сумі 91 111,61 грн з відрахуванням військового збору і податку з доходів фізичних осіб з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44.

Оскільки з присудженої суми індексації-різниці підлягають відрахуванню податки та інші обов`язкові платежі, застосування такого способу захисту як «стягнення» може призвести до виникнення ускладнень при виконанні рішення суду в примусовому порядку.

Суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, такий спосіб захисту порушеного права як «стягнення» є ефективним за умови визначення в рішенні суду конкретної суми, яку належить стягнути на користь позивача (стягувача), оскільки орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, виконує рішення про стягнення коштів шляхом їх списання з рахунку державного органу-боржника або за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. При цьому, орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, не наділений повноваженнями у будь-який спосіб змінювати присуджену на користь стягувача суму, зокрема утримувати з неї податки та інші обов`язкові платежі.

Натомість примусове виконання рішень зобов`язального характеру відповідно до ст. ст. 3, 5 Закону № 1404 покладається на органи держаної виконавчої служби та здійснюється відповідно до ст. 63 цього Закону.

Як наслідок, у разі застосування такого способу захисту як зобов`язання відповідача (боржника) нарахувати та виплатити позивачу індексацію-різницю в конкретній сумі з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, рішення суду може бути реально і повно виконано як самостійно відповідачем (боржником), так і в примусовому порядку органами державної виконавчої служби відповідно до ст. 63 Закону № 1401.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині застосування такого способу захисту як стягнення слід відмовити.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Щодо строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Строк звернення до адміністративного суду визначений ст. 122 КАС.

Так, згідно з ч. 1 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 5 ст. 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спірні правовідносини виникли щодо нарахування та виплати позивачу індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.

П. 2 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Ст. 18 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон № 2017) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою).

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 160/8332/20.

Положення ст. 122 КАС не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У той же час ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положень вказаної норми надав Конституційний Суд України в рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та № 9-рп/2013.

Так, в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України навів висновок про те, що в аспекті конституційного звернення, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з п. 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отож, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата індексації грошового забезпечення.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин право позивача на звернення до адміністративного суду з приводу нарахування та виплати індексації грошового забезпечення не було обмежено будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352) внесені зміни до КЗпП України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Закону № 2352 цей Закон набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 липня 2022 року.

На підставі пп. 18 п. 1 розділу І Закону № 2352 назва та частини 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладені в такій редакції:

«Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

На підставі пп. 19 п. 1 розділу І Закону № 2352 текст ст. 234 КЗпП України викладений в такій редакції:

«У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року».

Отже, внаслідок набрання чинності Законом № 2352, яким внесені зміни до ст. ст. 233, 234 КЗпП України, зазнало змін правове регулювання правовідносин, які виникли з питань стягнення заробітної плати.

Зокрема, з 19 липня 2022 року в КЗпП України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату, без обмеження будь-яким строком.

При цьому, ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, окремо взагалі не врегульовує питання щодо строку звернення до суду працівника з позовом про стягнення заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці.

Натомість, ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлений загальний строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, який становить три місяця з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

А ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлені спеціальні строки звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору:

у справах про звільнення працівника місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення;

у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Закон № 2352 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії у часі.

Закон № 2352 містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, тобто з 19 липня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1/99-рп, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

З огляду на викладене тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Тобто, тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку. При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Таке правозастосування узгоджується з нормою ч. 4 ст. 3 КАС, відповідно до якої закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, незважаючи на те, що з цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 27 червня 2023 року, при вирішенні питання щодо дотримання ним строку звернення до суду має застосовуватися норма ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції до внесення змін Законом № 2352, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин і передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Розподіл судових витрат.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. п. 1, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Докази здійснення позивачем інших судових витрат суду не надані.

Отже, відповідно до ст. 139 КАС судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (ідентифікаційний код НОМЕР_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення індексації-різниці задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_2 ), яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 в повному розмірі індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 включно.

3. Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військову частину НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за період з 01 березня 2018 року по 13 вересня 2020 року включно в сумі 91 111 (дев`яносто одна тисяча сто одинадцять) гривень 61 копійка з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

7. Повне судове рішення складено 21 березня 2024 року.

Суддя Т.О. Кравченко