Справа № 640/19051/22
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів Карпушової О.В., Файдюка В.В.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м.Києві від 27.10.2022 № 1699 о/с, підписаний начальником ГУНП у м. Києві І. Вигівським;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді згідно штатного розпису ГУНП у м. Києві, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 невиплачену додаткову винагороду за три місяці у сумі 88 650 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апелянта обґрунтовані зокрема тим, що в матеріалах справи відсутній виконавчий лист у справі № 826/1765/17, який би зобов`язував суб`єкта владних повноважень виконати рішення суду про відмову в позові чи інший доказ, який би зобов`язував відповідача вчинити будь-які дії, а тим більше видати наказ про скасування наказу № 1149 о/с від 14.11.2018. Крім того, зазначено, що висновок суду про приведення правовідносин у відповідність до попереднього правового становища не відповідає обставинам справи.

Представником Головного управління Національної поліції у м. Києві було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період із 14.07.2016 по 27.01.2017 проходив службу в поліції на посаді начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у м. Києві та мав спеціальне звання «полковник поліції».

Наказом Головного управління національної поліції у м. Києві від 17.01.2017 № 43 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ДКР Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у м. Києві та Управління поліції охорони в Київській області», в частині позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ зазначений наказ Головного управління національної поліції у м. Києві був реалізований наказом Головного управління національної поліції у м. Києві від 27.01.2017 № 52 о/с, яким ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» 27.01.2017.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Отже, останнім днем проходження позивачем служби в поліції було 27.01.2017, день, вказаний у наказі.

Не погоджуючись зі своїм звільненням, позивач оскаржив до Окружного адміністративного суду міста Києва наказ Головного управління національної поліції у м. Києві від 04.12.2016 № 1261 «Про призначення та проведення службового розслідування», наказ Головного управління національної поліції у м. Києві від 17.01.2017 № 43 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ДКР Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у м. Києві та Управління поліції охорони в Київській області» та наказ Головного управління національної поліції у м. Києві від 27.01.2017 № 52 о/с.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/1765/17 від 20.12.2017 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії Національної поліції України щодо порядку та процедури проведення службового розслідування, яке було проведено на підставі наказу Національної поліції України від 04.12.2016 № 1261 «Про призначення та проведення службового розслідування» в частині, що стосується позивача, визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Національної поліції України від 17.01.2017 № 43, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 27.01.2017 № 52 о/с у частині звільнення позивача зі служби в поліції згідно з п. 6 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з посади начальника управління карного розшуку ГУНП України у м. Києві, поновлено на службі в Національній поліції України на посаді начальника УКР ГУНП у м. Києві з 27.01.2017, стягнуто з ГУНП у м. Києві на користь позивача суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 27.01.2017 по 20.12.2017 у розмірі 104 701, 28 грн.

У порядку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2017 у справі №826/1765/17 наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14.11.2018 № 1149 о/с «Щодо особового складу» поновлено ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) на службі в поліції на посаді начальника управління карного розшуку Головного управління та в спеціальному званні «полковник поліції», без доступу до інформації з грифами секретності «цілком таємно» та «таємно», з 27 січня 2017 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 змінено мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2017. Змінено пункти п`ять, шість рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2017 шляхом викладення їх в такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді начальника УКР ГУНП в м. Києві з 30.01.2017. Стягнуто з ГУНП у м. Києві на користь позивача суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 30.01.2017 по 20.12.2017 в розмірі 150 566,00 гривень без урахування податків та обов`язкових платежів. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.02.2021 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/1765/17 від 20.12.2017 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду Києва.

За результатами розгляду адміністративної справи № 826/1765/17 Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 24.10.2022 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовив повністю.

Надалі, Головне управління Національної поліції у м. Києві видало наказ від 27.10.2022 № 1699 о/с «Про особовий склад», яким було скасовано наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14 листопада 2018 року № 1149 о/с «Щодо особового складу» про поновлення ОСОБА_1 (0017743) на службі в поліції на посаді начальника управління карного розшуку ГУНП у м. Києві та в спеціальному званні «полковник поліції», без доступу до інформації з грифами секретності «цілком таємно» та «таємно», з 27 січня 2017 року.

Згідно відомостей зазначеного наказу підстава: постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року по справі № 826/1765/17.

На момент прийняття наказу від 27.10.2022 № 1699 о/с «Про особовий склад», позивач займав посаду начальника сектору розкриття злочинів у сфері незаконного обігу зброї, вибухівки та пов`язаних із пожежами, відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві, що підтверджуються наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21 липня 2022 року № 1150 о/с.

Не погоджуючись із наказом № 1699 о/с від 27.10.2022, вважаючи його протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після скасування рішення Окружного адміністративного суду від 20.12.2017 у справі № 826/1765/17 та прийняття нового рішення у справі № 826/1765/17, яким позивачу відмовлено у задоволенні позову, відпали правові підстави для поновлення позивача, а тому на виконання рішення суду у справі № 826/1765/17 Головним управлінням Національної поліції у місті Києві правомірно та в межах наданих йому повноважень прийнято наказ № 1699 о/с від 27.10.2022.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовані Законом України "Про Національну поліцію".

Законом України "Про Національну поліцію" визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною 1 ст.6 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Водночас, відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Національної поліції у м. Києві виконало рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2017 у справі № 826/1756/17 до набрання ним законної сили в частині його негайного виконання шляхом прийняття наказу № 1149 о/с від 14.11.2018 про поновлення на посаді позивача з 27.01.2017.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 змінено мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2017. Змінено пункти п`ять, шість рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2017 шляхом викладення їх в такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді начальника УКР ГУНП в м. Києві з 30.01.2017. Стягнуто з ГУНП у м. Києві на користь позивача суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 30.01.2017 по 20.12.2017 в розмірі 150566,00 (сто п`ятдесят тисяч п`ятсот шістдесят шість) гривень без урахування податків та обов`язкових платежів. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.02.2021 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/1765/17 від 20.12.2017 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду Києва.

За результатами нового розгляду адміністративної справи № 826/1765/17 Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 24.10.2022, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 27.10.2022 № 1699 о/с «Про особовий склад», було скасовано наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14 листопада 2018 року № 1149 о/с «Щодо особового складу» про поновлення ОСОБА_1 (0017743) на службі в поліції на посаді начальника управління карного розшуку ГУНП у м. Києві та в спеціальному званні «полковник поліції», без доступу до інформації з грифами секретності «цілком таємно» та «таємно», з 27 січня 2017 року.

Підставою прийняття вказаного наказу заначено: постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року по справі № 826/1765/17.

Поряд з цим, колегія суддів враховує, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року по справі № 826/1765/17 касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Батюсь Тетяни Василівни задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року скасовано, а справу № 826/1765/17 направлено на новий судовий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

В контексті викладеного, суд апеляційної інстанції вказує на те, що станом на час апеляційного розгляду даної справи наказ про звільнення позивача є чинним, та в судовому порядку не скасовано, що підтверджує правомірність висновків суду першої інстанції, який вказав, що наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 27.10.2022 № 1699 о/с лише відновив правове становище, яке існувало до звернення позивача до суду, оскільки правова підстава, відповідно до якої він підлягав поновленню на посаді - судове рішення у справі № 826/1765/17 скасовано судом, тобто перестала існувати.

Колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги на те, що в матеріалах справи відсутній виконавчий лист у справі № 826/1765/17, який би зобов`язував суб`єкта владних повноважень виконати рішення суду про відмову в позові чи інший доказ, який би зобов`язував відповідача вчинити будь-які дії, а тим більше видати наказ про скасування наказу № 1149 о/с від 14.11.2018, позаяк зміст спірних правовідносин не вимагає видання виконавчих листів, а такі твердження жодним чином не свідчать про неправомірність дій Головного управління Національної поліції у м. Києві в межах спірних правовідносин.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді згідно штатного розпису ГУНП у м. Києві, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення невиплаченої додаткової винагороди в сумі 88 650 грн не підлягають задоволенню, позаяк зазначені вимоги є похідними від вимоги про визнання протиправним і скасування наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 27.10.2022 № 1699 о/с, у задоволенні якої цілком обґрунтовано відмовлено судом першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів звертає увагу на те, що скаржником не було доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень вимог чинних нормативно-правових актів в межах даної справи.

Дослідивши зміст апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішив даний спір у відповідності до вимог чинного законодавства та практики Європейського суду з прав людини.

Позивачем в апеляційній скарзі не доведено протиправності дій чи рішень відповідача в межах спірних правовідносин, а відтак підстави для задоволення позовних вимог та апеляційної скарги - відсутні.

Крім того, апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О.В. Карпушова

В.В. Файдюк

Повний текст постанови складено 20.03.2024.