Справа № 932/2222/24
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 932/2222/24
Провадження № 2-а/932/80/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі судового засідання - Рошошка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації, -

В С Т А Н О В И В:

15.03.2024 року Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулося до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації, в якому просить затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, уродженця Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на два місяця з метою ідентифікації та забезпечення видворення з території України; рішення суду в частині затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства відповідача допустити до негайного виконання.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.03.2024 року в ході проведення профілактичних заходів, спрямованих на протидію нелегальній (незаконній) міграції УСБУ у Дніпропетровській області, виявлено уродженця Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого відсутній будь-який паспортний документ, встановлено, що він прибув на територію України у 1993 році в особистих справах та відповідно до його пояснень з того часу територію України не покидав; інформація про перетин державного кордону України за обліками інформаційно-телекомунікаційної системи, щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан», відсутня; до органів, підрозділів ДМС України з питання отримання документів на право легально проживати в Україні не звертався, не вживав заходів для легалізації перебування на території України. Перевіркою за обліками ГУ ДМС у Дніпропетровській області встановлено, що відповідач із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався; інформація про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, отримання або скасування дозволу на імміграцію, документування посвідкою на тимчасове/постійне проживання відносно останнього відсутня, тому існують обгрунтовані підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також існує ризик його втечі і відсутній документ, що дає право на виїзд з території України. Вказаними діями відповідач порушив правила перебування іноземців на території України, встановлені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2024 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О.

Ухвалою від 15.03.2024 року суддею відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін на 15.03.2024 року об 13 год. 30 хв. з проведенням судового засідання в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України» за участю відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові.

В судовому засіданні відповідач - ОСОБА_1 за участю перекладача зазначив, що позовні вимоги не визнає, що він в неповнолітньому віці приїхав в Україну з батьками, згодом він неодноразово звертався до міграційної служби та до посольства Республіки Вірменія для отримання документів для виїзду з території України, проте не зміг отримати документи в зв`язку з тим, що він втратив свідоцтво про народження. Він має цивільну дружину та двох неповнолітніх дітей, працює неофіційно будівником на підприємстві.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Самолюк В.В. позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відповідно до змін до законодавства України, що стосуються примусового видворення іноземців, які були внесені Законом України № 2952-ІХ від 24.02.2023, право приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання державного кордону України або є обгрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках, надано центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграцйії (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, або його територіальним органам. Відповідно до положень ч.1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства передбачених цією статтею заходів. Вказав, що, таким чином законодавством можливість затримання іноземця з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України прямо пов`язана із наявністю законного рішення про його примусове видворення. Проте, як вбачається з матеріалів справи, всупереч прямій вимозі частини 1 ст. 289 КАС України про обов`язкову наявність на момент звернення до суду із даним позовом про затримання відповідача, рішення про його примусове видворення чи реадмісію позивачем не приймалося, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Також представник відповідача зазначив про те, що відповідач приїхав на територію України з батьками у неповнолітньому віці, у подальшому батьки оформили громадянство України, а відповідач не зміг цього зробити через відсутність паспортного документу, він проживає на території України більше 25 років, способу легалізації до 2021 року у нього не було.

Вислухавши представника позивача та відповідача з представником, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами частини сьомої статті 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VI).

Положеннями ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно до ч. 3 ст. 9 Закону, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно статті 1 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян, затвердженою постановою КМУ від 24.10.2002 №1565, громадяни держави однієї Сторони, незалежно від місця їх постійного проживання, можуть в`їжджати, прямувати транзитом, виїжджати та перебувати на території держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС. Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений ст. 4 Закону №3773-VI.

Відповідно до ч. 17 ст. 4 вищевказаного Закону, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Частиною 15 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України. Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону №3773-VI визначено термін «нелегальний мігрант», а саме - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 5 статті 26 Закону №3773-VI визначено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Як встановлено в судовому засіданні, 12.03.2024 року в ході проведення профілактичних заходів, спрямованих на протидію нелегальній (незаконній) міграції УСБУ у Дніпропетровській області, виявлено уродженця Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого відсутній будь-який паспортний документ та який прибув на територію України у 1993 році разом з батьками у неповнолітньому віці і з того часу територію України не покидав; інформація про перетин державного кордону України за обліками інформаційно-телекомунікаційної системи, щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан», відсутня. В подальшому батьки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформили громадянство України та отримали паспорти громадян України, а відповідач не зміг цього зробити через відсутність паспортного документу та втрату свідоцтва про народження.

Відповідач проживав за адресою АДРЕСА_1 , за його він твердженням перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має двох неповнолітніх дітей, працює без офіційного оформлення будівником.

З матеріалів справи вбачається, що після досягнення повноліття до органів, підрозділів ДМС України з питання отримання документів на право легально проживати в Україні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не звертався, не вживав заходів для легалізації перебування на території України; із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався; інформація про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, отримання або скасування дозволу на імміграцію, документування посвідкою на тимчасове/постійне проживання відносно останнього відсутня, він нелегально проживає на території України без будь-яких документів, чим порушуються положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Зважаючи на те, що локументи, які підтверджують законність перебування на території України, у відповідача були відсутні, відповідно до частини другої статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення та у відповідності до Протоколу № МДН 000147 про адміністративне затримання від 13.03.2024 року, складеного головним спеціалістом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відповідач був затриманий для встановлення особи порушника.

Рішенням начальника відділу ідентифікації та забезпечення видворення Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС у Дніпропетровській області за результатами розгляду матеріалів, які надійшли на особу без громадянства, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поміщено до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Листом від 13.03.2024 року № 2302/К-040 Посольство Республіки Вірменія Київ повідомило ГУ ДМС у Дніпропетровській області про те, що для надання інформації щодо належності/неналежності до громадянства Республіки Вірменія громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно надати його свідоцтво про народження.

Отже, позивач у позові посилається на те, що оскільки відповідач не має законних підстав для перебування на території України, тому він підлягає затриманню з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Разом з цим, змінами внесеними Законом №2952-ІХ від 24.02.2023р. до ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органам та територіальним підрозділам, органам охорони державного кордону або органам Служби безпеки України надано право приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Вказаним вище Законом №2952-ІХ від 24.02.2023р. крім цього статтю 289 КАС України, зокрема частину першу, викладено у такій редакції: «За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу».

Отже, на день набрання чинності вказаними змінами, 03.03.2023 р., при зверненні до суду уповноваженого органу (центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органам та територіальним підрозділам, органам охорони державного кордону або органам Служби безпеки України) із позовом про затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України, відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України обов`язковою умовою є наявність прийнятого вказаним вище органом рішення про примусове видворення або реадмісію.

Позивачем даний позов до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська подано 15 березня 2024 року і доказів наявності такого рішення про примусове видворення відповідача або його реадмісію, прийнятого до подання позову або безпосередньо у день його подання, ні позовна заява, ні матеріали справи не містять.

Як пояснив судовому засіданні представник позивача, ГУ ДМС у Дніпропетровській області рішення про примусове видворення або реадмісію стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не приймалося.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на викладене, вказані обставини є безсумнівною підставою для відмови у задоволенні позову, що заявлений позивачем у даній справі з наведених вище підстав, тому позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації, задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч. 19 ст. 289 КАС України за подачу позовних заяв, передбачених даною статтею, судовий збір не справляється, а отже підстав для розподілу витрат пов`язаних з розглядом справи немає, оскільки вони сторонами не були понесені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 9, 72-77, 90, 229, 241, 246, 289 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана у десятиденний строк з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.О. Кудрявцева