Справа № 460/1931/24
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2024 року м. Рівне №460/1931/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 1, 2), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.01.2024 року №23 про відмову в призначенні мені пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити й виплачувати позивачу з 22.10.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В обґрунтування позовних вимог вказує, що має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3). Досягнувши 54-річного віку та з наявним страховим стажем більше 37 років позивач звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Разом з тим, позивачу було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, оскільки доданими документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку та період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років. Позивач не погоджується з такою відмовою та вважає її протиправною, оскільки право на початкове зниження пенсійного віку підтверджено довідками, наданими відповідачу при зверненні з заявою про призначення пенсії. Просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач 2 правом на подання відзиву скористався. Вказав, що 02.01.2024 позивач звернулася до територіального управління Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За наслідками розгляду вказаної заяви відповідачем 1 відмовлено у призначенні позивачу пенсії. Відповідач 2 вважає таке рішення правомірним. Зазначає, що початкова величина до позивача не застосовується, оскільки доказів, що підтверджують постійне проживання або постійну роботу з 26.04.1986 по 31.07.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення матеріали справи не містять, а тому позивач не має права на початкову величину заниження пенсійного віку на 3 роки. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , позивач має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3. Згідно з довідкою Куликовичівського старостинського округу Луцького району Волинської області № 297 від 10.08.2022 року, позивач зареєстрована і проживала в с. Куликовичі Маневицького району Волинської області з 21.10.1969 по 15.08.1989, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Згідно з довідкою Великоосницького старостинського округу № 6 виконавчого комітету Колківської селищної ради № 505 від 15.08.2022 року, позивач зареєстрована і проживала в с. Велика Осниця Маневицького району Волинської області з 15.08.1989 по 28.08.1990, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Згідно з довідкою департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради № 7 від 01.01.2024, позивач зареєстрована в м. Вараш Рівненської області з 04.09.1990 по 04.09.1991, з 22.11.1991 по 30.10.1992, з 29.01.1993 по 12.01.2004, з 13.02.2004 по 20.12.2022 яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 позивач з 12.09.1990 по 31.01.1993, з 01.02.1993 по 02.01.2002 працювала у зоні посиленого радіологічного контролю. Звертаємо увагу суду, що пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тобто, взаємозалік періодів роботи (проживання) в різних зонах небезпеки від радіоактивного забруднення Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачено. Також зауважив, що Порядок № 22-1 передбачає вичерпний перелік документів, якими підтверджуються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення права громадян, що потерпіли від Чорнобильської катастрофи, на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. При цьому, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення у вказаному переліку відсутнє. З огляду на сказане, факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення (с. Куликовичі) з 21.10.1969 по 15.08.1989 рік, з 04.03.1997 по 25.05.1998 та з 08.07.1999 по 16.09.1999 не може бути підтверджений судовим рішенням. Крім того, з поданих для призначення пенсії документів, а саме диплому НОМЕР_3 , позивач, зокрема у період, що з 01.09.1985 по 24.06.1989 навчалася у Луцькому педагогічному училищі ім. Ярослава Галана. Місто Луцьк не віднесене до зони гарантованого добровільного відселення, а тому такий період не підлягає зарахуванню до періоду проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення. Період постійного проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення, обчислений за періоди з 25.06.1989 по 14.08.1989, з 15.08.1989 по 28.08.1990, обчислений на підставі довідок від 10.08.2022 № 297, від 15.08.2022 № 505 становить 01 рік 02 місяці 04 дні, в тому числі станом на 01.01.1993 становить 01 рік 02 місяці 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідач 1 також подав відзив позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що рішення від 10.01.2024 про відмову у призначенні позивачу пенсії є правомірним, оскільки позивачем не підтверджено право на зниження пенсійного віку та період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років. Просить суд позовні вимоги залишити без задоволення.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини, встановлені судом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 26.07.1994.

Довідкою Куликовичівського старостинського округу Колківської селищної ради Луцького району Волинської області від 10.08.2022 №297 підтверджується, що позивач в період з 21.10.1969 по 15.08.1989 була зареєстрована та проживала в селі Куликовичі Маневицького району Волинської області.

Згідно довідки Великоосницького старостинського округу №6 виконавчого комітету Колківської селищної ради від 15.08.2022 №505 ОСОБА_1 з 15.08.1989 по 28.08.1990 була зареєстрована і постійно проживала в

АДРЕСА_1 відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно з довідкою Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради № 7 від 01.01.2024, позивач зареєстрована в м. Вараш Рівненської області з 04.09.1990 по 04.09.1991, з 22.11.1991 по 30.10.1992, з 29.01.1993 по 12.01.2004, з 13.02.2004 по 20.12.2022 яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

Відповідно до диплому НОМЕР_3 , позивач, зокрема у період, що з 01.09.1985 по 24.06.1989 навчалася у Луцькому педагогічному училищі ім. Ярослава Галана (м. Луцьк).

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 позивач з 12.09.1990 по 31.01.1993, з 01.02.1993 по 02.01.2002 працювала у зоні посиленого радіологічного контролю.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 24.03.2023 в справі №556/58/23 (номер провадження №2-о/556/41/2023) встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 постійно проживала в АДРЕСА_1 у період з народження по 15.08.1989 року, з 04.03.1997 року по 25.05.1998 року та з 08.07.1999 року по 16.09.1999 року.

Згідно витягу з реєстру Рафалівської територіальної громади ОСОБА_1 з 20.12.2022 зареєстрована та проживає в селі Суховоля Вараського району Рівненської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

02.01.2024 позивач звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на умовах статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглянуті Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням відповідача 1 від 10.01.2024 №23 відмовлено у призначенні позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Вказано, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача на дату звернення становить 37 років 10 місяців 29 дні (за необхідних 24 роки). До страхового стажу зараховано всі періоди. Період постійного проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення, обчислений за періоди з 25.06.1989 по 14.08.1989, з 15.08.1989 по 28.08.1990, обчислений на підставі довідок від 10.08.2022 №297, від 15.08.2022 №505 становить 1 рік 2 місяці 4 дні, в тому числі станом на 01.01.1993 1 рік 2 місяці 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. До періодів постійного проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано: - періоди з 26.04.1986 по 28.08.1990, з 04.03.1997 по 25.05.1998, з 08.07.1999 по 16.09.1999 на підставі рішення суду від 24.03.2023 №556/58/23, оскільки зарахування періодів проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення на підставі рішення суду не передбачено Порядком 22-1; - згідно довідки від 10.08.2022 №297 період з 26.04.1986 по 24.06.1989, оскільки перетинається з навчанням у Луцькому педагогічному училищі.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Так, статтею 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (далі Закон №1058), який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зі змісту оскаржуваного рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії слідує, що наявність мінімального страхового стажу для призначення позивачу пенсії та досягнення позивачем певного віку, необхідного для призначення пенсії на умовах ст. 55 Закону №796 ним не заперечується.

Пунктом 2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

У разі відсутності права на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки (у зоні гарантованого добровільного відселення) та водночас за наявності станом на 01.01.1993 не менше 3 років проживання чи роботи у зазначеній зоні, право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років особа набуває за умови проживання чи роботи в зазначеній зоні не менше 12 років.

Частиною третьою цієї статті прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Суд враховує, що обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є факт проживання та (або) роботи такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01 січня 1993 року.

Як вже зазначалося вище по тексту рішення суду, спір у даній справі виник з приводу наявності чи відсутності факту постійного проживання чи постійної роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років та, відповідно, право останнього користуватися пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 вищезгаданого Закону, а також наявності у позивача права на зменшення пенсійного віку на 6 років.

Щодо доводів відповідачів з приводу відсутності підтвердження факту постійного проживання чи постійної роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, суд зазначає наступне.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1). Відповідно до п.2.1 Порядку №22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Таким чином, вказаними вище положеннями Порядку №22-1 чітко відображено які саме документи засвідчують особливий статус особи, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи. Підтвердження іншими документами такого статусу, як і визначення права на призначення пенсії за віком із зниженням відповідного пенсійного віку з урахуванням інших відомостей не передбачено чинним законодавством.

Згідно зі ст. 65 Закону №796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади. Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.1991 №501 (далі Порядок №501, в редакції, чинній станом на дату видачі позивачу посвідчення), передбачено, що Посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З аналізу наведених норм слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Довідки про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21 листопада 2006 року у справі № 21-1048во06, від 04 вересня 2015 року у справі № 690/23/15-а, Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 344/9789/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 152/651/17, 25 листопада 2019 року у справі № 464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі № 212/5780/16-а.

Згідно з пунктом 4 частини першої ст. 11 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній станом на дату видачі позивачу посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС) передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.

За правилами, встановленими п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній станом на дату видачі позивачу посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС) для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше трьох років, - категорія 3.

Окрім цього, пунктом 6 Порядку №501 встановлено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видається посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Видавши позивачу посвідчення серії Б категорії 3, держава в особі Рівненської обласної державної адміністрації визнала, що позивач станом на 1 січня 1993 року прожила у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним цього посвідчення як на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, так і на момент розгляду даної справи.

Вказане вище спростовує доводи відповідача щодо не підтвердження позивачем факту проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років.

Щодо не підтвердження права позивача на зниження пенсійного віку на 6 років, варто зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджується проживання позивача у період з 26.04.1986 по 26.08.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення. Відтак, наведене свідчить про наявність підстав для зарахування початкової величини та зниження пенсійного віку на 3 роки.

Вказане підтверджується як довідкою від 10.08.2022 №297 та рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 24.03.2023 в справі №556/58/23 (номер провадження №2-о/556/41/2023), яке в силу вимог ч. 4 ст. 78 КАС України мало враховуватися відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії.

Як слідує з оспорюваного рішення відповідача 1, ним не оспорюється період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 25.06.1989 по 14.08.1989, з 15.08.1989 по 28.08.1990, що в сукупності становить 1 рік 2 місяці 4 дні.

Також судом встановлено, що період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 21.10.1969 по 15.08.1989, з 04.03.1997 по 25.05.1998, з 08.07.1999 по 16.09.1999 не враховано відповідачем прийнятті рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії позивача.

Суд повторюється, що в силу вимог ч. 4 ст. 78 КАС України рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 24.03.2023 в справі №556/58/23 (номер провадження №2-о/556/41/2023) мало враховуватися відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії. а тому період з 26.04.1986 по 15.08.1989, з 04.03.1997 по 25.05.1998, з 08.07.1999 по 16.09.1999 підлягає зарахуванню до періоду проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення.

Як вже зазначалося вище по тексту рішення суду, згідно витягу з реєстру Рафалівської територіальної громади ОСОБА_1 з 20.12.2022 зареєстрована та проживає в селі Суховоля Вараського району Рівненської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Вказаний період проживання не є спірним в даній справі.

З огляду на викладене, період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення становить більше 6 років, що з урахуванням права на початкову величину зменшення пенсійного віку (3 роки) дає позивачу право на зменшення пенсійного віку на 6 років.

Судом встановлено, що період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення становить більше 6 років.

З огляду на викладене, позивач має право на зменшення пенсійного віку на 6 років.

Оскільки рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з підстав не підтвердження факту постійного проживання чи постійної роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років та, відповідно, право останнього користуватися пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 вищезгаданого Закону, а також наявності у позивача права на зменшення пенсійного віку на 6 років, що спростовується вищенаведеним, то суд дійшов висновку, що таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Також суд зауважує, що оскільки дотримання позивачем інших необхідних умов для призначення даного виду пенсії не є спірним у даній справі, то позовні вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також підлягають задоволенню.

Враховуючи положення п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV пенсія позивачу повинна бути призначена з 22 жовтня 2023 року.

При цьому, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що оцінка таких обставин не має вирішального значення для правильного вирішення спору по суті.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі як суб`єкти владних повноважень в ході розгляду справи не довели правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити повністю.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказане, сума судового збору в розмірі 1211,20грн, сплачена відповідно до квитанції від 07 лютого 2024 року №, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.01.2024 року №23 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити й виплачувати ОСОБА_1 з 22.10.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судовий збір у сумі 1211,20грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 21 березня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84122, ЄДРПОУ/РНОКПП 13486010)

Суддя Т.О. Комшелюк