Справа № 274/5912/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 274/5912/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Хуторна І.Ю.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

21 березня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Полотнянка Ю.П. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського СРПП ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області сержанта поліції Василюка Романа Васильовича, Головного управління національної поліції у Рівненській області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до Поліцейського СРПП ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області сержанта поліції ОСОБА_2 , Головного управління національної поліції у Рівненській області про скасування постанови.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2024 позов задоволено частково.

Постанову серії БАА № 998658 від 08.08.2023 скасовано в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.126 КУпАП та виключено з тексту постанови серії БАА № 998658 від 08.08.2023 посилання на ст.36 КУпАП, а також змінено застосоване постановою серії БАА № 998658 від 08.08.2023 стягнення з адміністративного штрафу у розмірі 20400 грн на адміністративне стягнення у вигляді у виді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області сержанта поліції Василюка Романа Васильовича, Головного управління національної поліції у Рівненській області про скасування постанови серії БАА № 998658 від 08.08.2023, в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з"явились. Представником позивача подано заяву про здійснення апеляційного розгляду без його участі.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до постанови серії БАА № 998658 від 08.08.2023, винесеної поліцейським СРПП ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області сержантом поліції Василюком Р.В., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених за ч. 1, ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення - штраф у розмірі 20400 грн.

Згідно постанови, 08.08.2023 о 20 год 00 хв в с. Зоря по вул. Будівельників водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Audi А6, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому був позбавлений права керування транспортними засобами, а також водій не пред`явив реєстраційні документи на даний автомобіль, був відсутній страховий поліс обов`язкового страхування, чим порушив вимоги п.п. 2.1а, 2.1б, 2.1г ПДР України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на наступне.

Відповідно до матеріалів справи 570/4399/23 в суді розглядається справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, де серед доказів наявна оскаржувана постанова, довідка Рівненського РУП ВП №1 та витяг з бази ІП «Адмінпрактика - ІПНП», з якої вбачається, що позивач позбавлений права керування транспортними засобами на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області, але не вказано номеру справи та дати рішення по справі.

З витягу з бази ІП «Адмінпрактика - ІПНП» вбачається, що відносно Позивача на протязі року складався протокол серії ААД № 119212 від 23.02.2023 року за ч. 1 ст.130 КУпАП та вказано, що позивача позбавлено права керування транспортними засобами та накладено штраф у розмірі 17000 гривень, проте відповідно до Постанови Рівненського апеляційного суду у справі 570/1082/23 від 19.07.2023 провадження стосовно Позивача у справі стосовно нього закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (протокол серії ААД № 119212 від 23.02.2023), тобто станом на день складання оскаржуваної постанови позивач не був позбавлений права керування транспортними засобами.

Позивач посилається на те, що 08.08.2023 о 20 год. 00 хв. він транспортним засобом не керував, відповідно жодних правил дорожнього руху не порушував. Доказів вчинення ним порушення будь - яких правил ПДР не надано. Поліцейським не було роз`яснено права та обов`язки передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Він не міг скористатись своїм правом на правову допомогу.

Також позивач зазначив, що в порушення частини 3 статті 283 КУпАП, у постанові по справі про адміністративне правопорушення не вказано відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог позивача та наявності підстав для їх часткового задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка немає при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху, встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

У відповідності до пунктів 2.1-а, 2.1-б, 2.1-ґ ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Служби безпеки, Управління державної охорони технічний талон);; чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно п.1 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно ст.36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" (надалі - Закон № 580-VIII), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Судом досліджено диски з відеозаписами події, яка сталась 08.08.2023 за участю позивача, з яких вбачається, що працівниками поліції на нагрудну камеру поліцейського зафіксовано пропозицію позивачу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки останній вчинив ДТП та має ознаки алкогольного сп`яніння, на що позивач відмовився, мотивуючи тим, що транспортним засобом не керував. Причиною для проходження огляду є повідомлення про факт ДТП зі зникненням.

Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, судом, з дослідженого відеозапису встановлено, що працівник поліції неодноразово пропонував позивачу надати будь-які документи, які посвідчують особу. Зокрема, зазначив, що він як водій повинен мати при собі документи, які дають право на керування транспортними засобами, запитав чи є вказані документи у Дії. На вказану вимогу позивач повідомив, що у нього документів немає.

Відносно доводів позивача про відсутність безперервного відеозапису фіксації правопорушення, колегія суддів зазначає, що дана обставина не спростовує встановлених фактів та підтверджується іншими належними та допустимими доказами та численними показаннями свідків події. Зокрема з відеозапису вбачається, що позивач, з ознаками алкогольного сп"яніння, поводив себе неадекватно, в"їхав у електричний стовп та керував транспортним засобом без посвідчення водія.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів приймає їх до уваги, як такі, що є належним та допустимим згідно вимог ст.ст. 73,74 КАС України та свідчать про наявність у діях особи, яка керувала даним транспортним засобом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП судом встановлено, що згідно довідки Рівненського РУП ВП №1, до протоколу серії ААД №280561 від 08.08.2023, складеного на позивача, який вчинив адміністративного правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, згідно бази ІП «Адмінпрактика - ІПНП» посвідчення водія не отримував, права керування позбавлений Рівненським районним судом Рівненської області. Протягом року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП притягувався, транспортний засіб належить іншій особі.

Згідно постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 10.04.2023 у справі №570/1082/23 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Поряд з цим, постановою Рівненського апеляційного суду від 19.07.2023, постанову Рівненського районного суду від 10.04.2023 скасовано.

Таким чином, оскільки судовим розглядом доведено, що в діях позивача відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова серії БАА №998658 від 08.08.2023 в цій частині підлягає скасуванню.

При цьому, суд вірно вказав, що відповідачем, при винесенні оскаржуваної постанови було застосовано положення ч. 2 ст. 36 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення за приписами цієї норми права в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за ч.4 ст.126 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 20400 грн., у зв"язку з чим, необхідно його змінити на адміністративне стягнення у вигляді у виді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн.

Водночас, враховуючи, що судовим розглядом підтверджено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для скасування постанови серії БАА № 998658 від 08.08.2023, в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

При цьому, доводи позивача про порушення його прав поліцейським при складанні оскаржуваної постанови є безпідставними, оскільки судом встановлено, що правом на захист позивач скористався, уклавши угоду із адвокатом та оскарживши постанову до суду.

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2024 року, в межах доводів апеляційної скарги позивача відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Полотнянко Ю.П. Граб Л.С.