Справа № 420/163/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/163/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А. розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідач-2) у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 №46 про відмову у призначенні позивачу пенсії від 27.11.2023 року, зобов`язати відповідача-1 призначити та виплатити позивачу пенсію за віком дати настання пенсійного віку -17.12.21023 року та зарахувати до страхового стажу: період навчання з 01.09.1979 по 07.06.1980 згідно з трудовою книжкою від 11.09.1978 серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації; період роботи з 14.10.1987 по 31.12.1987 згідно з трудовою книжкою від 11.09.1978 серії НОМЕР_1 , оскільки запис на звільнення не завірено підписом відповідальної особи; період роботи з 26.03.1996 по 29.03.1999 згідно з трудовою книжкою від 11.09.1978 серії НОМЕР_1 , оскільки записи про прийняття на роботу здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме в розділі 3 "Відомості про роботу" в заголовку не вказано повне найменування підприємства,

періоди роботи пільгового стажу позивача з 16.07.1980 по 09.11.1980, з 17.12.1982 по 26.08.1983, згідно з трудовою книжкою від 11.09.1978 серії НОМЕР_1 , що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, мотивуючи це тим, що він народився в 17.12.1960 року та через досягнення пенсійного віку і 2023 році має право на призначення пенсії за віком, тому 22.11.2023року звернувся з заявою до ГУ ПФУ в Херсонській області яку за принципом екстериторіальності було передано на розгляд до ГУ ПФУ в Хмельницькій області яким за результатом її розгляду 27.11.2023 року прийнято рішення №46 про відмову через обставини вказані у прохальній частини позову, але за правильність та повноту ведення трудових книжок відповідає керівник підприємства, та відповідачем не враховано висновки Конституційного суду України викладені у рішенні №1-5/2018 від 23.01.2020 року, тому вважає рішення протиправним.

Ухвалою судді від 08.01.2024 року відкрито позовне провадження в адміністративній справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від представника відповідача-1 до суду 29.01.2024 року надійшов відзив, у якому він просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж -20 років, наявний 18 років, щодо навчання то у трудовій книжці міститься запис про відрахування за власним бажанням, тобто він не закінчив повний навчальний період, запис на звільнення 31.12.1987 не завірений підписом, період провадження підприємницькою діяльністю не підтверджений сплатою страхових внесків до Пенсійного фонду, період роботи з 16.07.1980 по 09.11.1980 та з 17.12.1982 по 26.08.1983р. не підтверджений проведеною атестацією на відповідному робочому місці або уточнюючий довідкою, отже дії органів ПФУ щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком є обґрунтованими та законними.

Відповідач-2 06.02.2024 року надав до суду відзиву на позов, який збігається з відзивом відповідача-1 та вказує, що запис в трудовій книжці про період роботи з 26.03.1996 року по 29.03.1999 року не містить в заголовку повне найменування підприємства, а щодо періодів роботи з 16.07.1980 по 09.11.1980, та з 17.12.1982 по 26.08.1983 в трудовій книжці не містить дані про повний робочий день, про пільговий характер роботи, перебування у відпустках, простої, страйки, тому відсутні підстави для зарахування вищезазначених періодів роботи до пільгового стажу роботи, а також неправомірності вимог одночасного скасування рішення та визнання його протиправним.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 22.11.2023 року звернувся до відповідача-1 з заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідно до пункт 4.2 постанови правління ПФУ від 16.12.2020 №25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", при прийманні документів працівник сервісного центру реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Вищевказану заяву від 22 листопада 2023 року про призначення пенсії за віком передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, за результатами розгляду якої рішенням відповідача-2 №46 від 27.11.2023 відмовлено у призначенні пенсії за віком позивачу через те, що необхідний страховий стаж для призначення пенсії для його віку становить 20 років, тоді як у позивача 18 років.

Також не зарахований до страхового стажу період : період навчання з 01.09.1979 по 07.06.1980 згідно з трудовою книжкою від 11.09.1978 серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації;

період роботи з 14.10.1987 по 31.12.1987, оскільки запис на звільнення не завірено підписом відповідальної особи;

період роботи з 26.03.1996 по 29.03.1999, оскільки записи про прийняття на роботу здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме в розділі 3 "Відомості про роботу" в заголовку не вказано повне найменування підприємства;

Крім того періоди роботи позивача з 16.07.1980 по 09.11.1980, з 17.12.1982 по 26.08.1983, згідно з трудовою книжкою від 11.09.1978 серії НОМЕР_1 , не враховані як такі, що надають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 та запропоновано надати уточнюючу довідку.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини першої статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком №22-1, пунктом 2.1 якого визначено перелік документів, що подають разом із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до пунктів 4.1-4.3 розділу ІV постанови Правління ПФУ "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058 від 25.11.2005 року № 22-1", заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

При прийманні документів працівник сервісного центру реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Згідно пункту 4.10 постанови правління ПФУ №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Суд зазначає, що наразі вирішується спір щодо призначення пенсії за віком.

Щодо періоду навчання з 01.09.1979 по 07.06.1980 згідно з трудовою книжкою від 11.09.1978 серії НОМЕР_1 , через відсутність інформації про присвоєння кваліфікації, то судом встановлено наступне.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 оформленою на ім`я позивача згідно запису №3 він зарахований курсантом електромеханічної спеціальності Херсонського морського училища ім.л.шмідта з 01.09.1979року та відрахований за власним бажанням 07.06.1980, та доказів того, що він закінчив вказане училище (диплом чи довідка) матеріали пенсійного справи не містять.

Згідно п.д ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Суд зазначає, що на момент навчання позивача з 01.09.1979 по 07.06.1980, порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком регулювався Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 р. № 590 «Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій» (далі Порядок №590).

Згідно з підпунктом «і» пункту 109 вказаного Порядку № 590 встановлено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.

При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті «і» зараховуються в стаж за умови, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Збройних Сил СРСР.

Відповідно до вимог ст. 48 Кодексу законів про працю та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Це означає, що трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

На час навчання позивача діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (в редакції, чинній на час навчання) пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора

Відповідно до п.8 Постанови КМУ №637 від 12.08.1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Суд враховує, що позивачем до заяви надана трудова книжка, яка містить записи про період навчання в училищу, номери та дати наказів та які засвідчені печаткою відділу кадрів, та підписом, а тому підстав застосовувати Порядок №637 від 12.08.1993 року у відповідача відсутній, та це не заважає відповідачу направити в разі необхідності запит до закладу освіти.

Враховуючи викладене суд вважає, що відповідачем не правомірно не враховано даний період у страховий стаж позивача.

Щодо періоду роботи з 14.10.1987 по 31.12.1987., оскільки запис на звільнення не завірено підписом відповідальної особи, то суд доходить наступного.

Як свідчать записи в трудовій книжці позивача №14 та №16 він в період 14.10.1987 по 31.12.1987 працював старшим бухгалтером ревізором КРО управління та звільнений по переводу.

Запис містить посилання на накази про прийняття на роботу 14.10.1987 року (14.10.1987 №120к), про звільнення з роботи 31.12.1987 року (від 31.12.1987 року № 154-к), завірений печатками підприємства.

Ці записи трудової книжки виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином, відсутність підпису відповідальної особи в записі про звільнення, при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення запису, не є підставою для не зарахування таких періодів роботи до страхового стажу.

Підсумовуючи викладене, суд вважає протиправним неврахування ГУ ПФУ в Хмельницькій області періоду роботи позивача з 14.10.1987 року по 31.12.1987 року до його страхового стажу.

Щодо періоду роботи з 26.03.1996 року 29.03.1999 року, то судом встановлено наступне.

В трудовій книжці позивача під №31 міститься запис про прийняття позивача на посаду головного бухгалтера с випробувальним строком - наказ №11-к від 26.03.1996 року та під номером №32 запис про звільнення з посади головного бухгалтера за згодою сторін - наказ №7к від 29.03.199 року, та вказаний запис засвідчений печаткою Малого державного підприємства «Пересувна механізована колона 20» та підписом головного бухгалтера Коломойцева (тобто самим позивачем).

Згідно п.2.14 Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України Міністерства праці Укріїни N 58 від 29.07.93 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 17 серпня 1993 р. за N 110) у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

Відповідно до п.2.4 Наказу №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом.

Згідно п.2.6 Наказу №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно п.2.8 Наказу №58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Суд враховує, що запис про звільнення від 29.03.1999року вчинений самим позивачем, тобто він був уповноваженою на це особою, проте в трудовій книжці відсутній запис за яким можно встановити на яке підприємство був прийнятий позивач.

Матеріали справи не містять інформацію, що позивач звертався до облархіву для вчинення вірного запису назви підприємства.

Проте суд враховує, що, відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином, відсутність назви підприємства, при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення запису, не є підставою для не зарахування таких періодів роботи до страхового стажу, так як назву підприємство чітко відображена на печатці.

Підсумовуючи викладене, суд вважає протиправним неврахування відповідачем періоду роботи з 26.03.1996 року 29.03.1999 року позивачу до страхового стажу.

Шодо періодів роботи пільгового стажу позивача з 16.07.1980 по 09.11.1980, з 17.12.1982 по 26.08.1983, згідно з трудовою книжкою від 11.09.1978 серії НОМЕР_1 , що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 суд встановив наступне.

Згідно записів №5,6,8,9 трудової книжки позивач працював машиністом насосних установок 3р. та 4р. ІНФОРМАЦІЯ_2 в період 16.07.1980 по 09.11.1980р та з 17.12.1982 по 26.08.1983р. та вказаний період не врахований відповідачем як пільговий стаж згідно проведеного відповідачем розрахунку стажу, та у оскаржуваному рішення вказано що право на пенсію позивач набуде 18.12.2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV» Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно абз. 1 п. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до абз.24 п. 1 ч.2 ст. 114 Закону № 1058-IV, працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (надалі - Порядок №383).

Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Та з трудової книжки позивача вбачається, що у записах про спірний період роботи відсутній запис про повний робочий день, відсутність простоів, уточнююча довідка, яка б усували цю прогалину надана позивачем не була, та його стаж роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці передбачений абзацом першим п. 1 ч.2 ст.114 Закону України №1058 не має половини стажу на зазначених важких роботах(тобто менш як п`ять років, а фактично- 1 рік), як того вимогає цей абзац для того, щоб зменшити його пенсійний вік з розрахунку 1 рік за кожний повний рік такої роботи, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому суд враховує, що у позивача відсутні труднощі в отриманні уточнюючей довідці.

Водночас суд вважає доцільним вказати на помилковість посилання відповідача у відзиві про відсутність даних про атестування робочих місць, так як результати проведення атестації робочих місць за умовами праці застосовується тільки до періоду роботи після 21.08.92 ( набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць).

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 26 ЗУ №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

2. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

Позивач досяг віку 63 років 17.12.2023 року, тому він для виходу на пенсію за віком повинен мати страховий стаж що найменш 20 років, та звернувся за призначенням пенсії 22.11.2023 року, проте виходячи з того, що відповідач нарахував страховий стаж позивачу 18 років, та страховий стаж який, як встановив суд відповідач неправомірно не врахувавпозивачу становить : з 01.09.1979 по 07.06.1980р.=9міс. 7днів + період роботи з 14.10.1987 по 31.12.1987 =2міс. 17 днів + період роботи з 26.03.1996 по 29.03.1999р.=3роки 3дні. всього 3р.11.м.27днів, що разом становить 21 рік 11м.27днів, тобто у позивача наявний необхідний стаж 20 років, а тому позовна вимога щодо зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію з 17.12.2023 року підлягає задоволенню.

Зміст постанови правління ПФУ №22-1 свідчить, що електронну пенсійну справу формує той структурний підрозділ органу, якому за принципом екстериторіальності передається до розгляду заява про призначення пенсії. Та вже після її призначення така електронна пенсійна справа передається до пенсійного органу за місцем фактичного проживання особи-пенсіонера для здійснення її виплати.

Заяву про призначення про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", подану позивачем 22.11.2023 року через засоби вебпорталу ПФУ, за принципом екстериторіальності було передано ГУ ПФУ в Хмельницькій області, за результатами розгляду якої в призначенні позивачу пенсії за віком відмовлено.

Відповідно до п. 1.6, 1.7 Постанови №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

При цьому суд враховує, що відповідачі наділені повноваженнями щодо перевірки наданих позивачем документів. Ці повноваження можуть бути реалізовані шляхом відповідних запитів, витребування первинних документів, проведення фактичних перевірок тощо.

Обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд вважає, що в межах спірних правовідносин права позивача порушуються саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в призначенні пенсії.

Враховуючи встановлені судом обставини суд доходить до висновку, що з метою належного захисту прав позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №46 від 27.11.2023р. про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити недоотримані суми пенсії з 17.12.2023 року, то виходячи з того, що позивачу пенсія відповідачем ще не призначена, то у суду відсутні підстав вважати, що відповідач -1 (ГУ ПФУ в Херсонській області) після прийняття рішення про призначення позивачу пенсії за віком не виплатить йому пенсію з дати звернення, а тому вимога в даній частині є передчасною та задоволенню не підлягає.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позову додано платіжну інструкцію №0.0..1 від 28.12.2023 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1073,60 грн.

Поряд з цим суд вказує на те, що позивачем подано позов за допомогою електронного суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Тобто судовий збір за подання даного позову становить 858,88 грн.

Таким чином враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, а також те, що позов подано за допомогою електронного суду (в електронній формі), суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 858,88 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Таким чином, щодо суми 214,72 грн. (яку зайве сплаченої позивачем), суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Відповідно до пункту 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що позивачем при поданні адміністративного позову у даній справі надмірно сплачено судовий збір у розмірі 214,72 грн., суд доходить висновку щодо необхідності повернення надміру сплаченого судового збору позивачу.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №46 від 27.11.2023р. про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати настання пенсійного віку -17.12.2023 року з зарахуванням до його страхового стажу: періоду навчання з 01.09.1979 по 07.06.1980; період роботи з 14.10.1987 по 31.12.1987; період роботи з 26.03.1996 по 29.03.1999р.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 858,88 грн. сплачені за платіжної інструкції №0.0..1 від 28.12.2023.

Повернути через Управління державної казначейської служби України в м. Одесі Одеської області ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 214,72 грн. відповідно до платіжної інструкції №0.0..1 від 28.12.2023 за подання адміністративного позову у даній справі.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст.ст.293,295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005 м.Херсон вул..28 Армії 6) .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013 м.Хмельницький вул..Гната Чекірди 10) .

Суддя Іванов Е.А.