Справа № 280/651/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 березня 2024 року Справа № 280/651/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4263-17 У від 17 січня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4263-17 У від 17 січня 2020 року, відповідно до якої нараховано борг у сумі 8360,74 грн. Позивач вважає протиправною вказану вимогу, оскільки відповідачем порушено процедуру прийняття самої вимоги. Окрім того, з 2015 року позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, а відтак, з урахуванням Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати єдиного внеску. Більш того, з 2017 року року позивач не є фізичною особою-підприємцем, а тому у нього взагалі відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 29 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач 14 лютого 2024 року подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає про те, що у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач як фізична особа-підприємець є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 29 травня 1996 року по 10 жовтня 2015 року. При цьому згідно даних інтегрованої картки платника податків позивача станом на 19 жовтня 2013 року борг з єдиного соціального внеску складав 5 916,04 грн. При цьому, у 2014 2018 роках, у 2020 році та 2023 році позивачем самостійно сплачувався єдиний внесок, за рахунок якого йшло погашення податкового боргу, наявного у позивача станом на 19 жовтня 2013 року. Також, у зв`язку із несвоєчасною сплатою єдиного соціального внеску позивачу на суму недоїмки нараховано пеню. З огляду на вказане, а також на дату виникнення у позивача боргу, враховуючи дату присвоєння позивачу статусу пенсіонера за віком, а також дату припинення позивачем підприємницької діяльності, вважає оскаржувану вимогу правомірною а позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. У задоволенні позову просить відмовити.

22 лютого 2022 року представником позивача до суду надано відповідь на відзив у якій останній не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов та зазначає про те, що наведені відповідачем у оскаржуваній вимозі від 17 січня 2020 року №Ф-4263У розміри заборгованості та штрафних санкцій, не відповідають дійсності та не підкріплені жодними належними доказами та обрахунками. А тому, дана вимога є незаконною та підлягає скасуванню. Позов просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 був фізичною особою-підприємцем з 29 травня 1996 року по 03 січня 2017 року.

Наприкінці грудня 2023 року позивачу стало відомо, що з його пенсії здійснилося відрахування в рахунок погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження № 65630315.

10 січня 2024 року представник позивача звернувся до Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із адвокатським запитом про надання інформації стосовно підстав відкриття вищезазначеного виконавчого провадження.

11 січня 2024 року представник позивача отримав відповідь від Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі, якого останнього повідомлено про перебування на виконанні у відділі виконавчого провадження №65630315 з примусового виконання вимоги №Ф-4263-17 У, виданої 17 січня 2020 року Головним управлінням ДПС у Запорізькій області про стягнення з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ГУ ДПС у Запорізькій області суми боргу у розмірі 8360,74 грн., яке відкрито 02 червня 2021 року.

Після одержання вищезазначеної відповіді органу державної виконавчої служби позивач ознайомився із вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 17 січня 2020 року №Ф-4263-17 У.

Не погодившись із діями відповідача в частині винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають щодо нарахування та ведення обліку єдиного соціального внеску, врегульовані Законом України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до пункту 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Так, частиною першою статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначено, що облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Згідно з частинами другою та третьою статті 5 Закону України Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування», взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5, 51, 15 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

Платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 1, 4, 5, 51 та 15 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за погодженням з Пенсійним фондом безоплатно надсилається повідомлення про взяття їх на облік.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункти 1 та 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Згідно з частиною 11 статті 9 Закону України № 2464-VI, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що набрали чинності з 01 січня 2017 року, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Так, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

З наведеного слідує, що фізична особа-підприємець має сплачувати єдиний соціальний внесок у разі, якщо перебуває як на загальній системі оподаткування, так і на спрощеній.

Разом з тим, у разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Отже, фізичні особи-підприємці сплачують єдиний соціальний внесок за періоди незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Слід зазначити, що нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДПС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

До 01 січня 2011 року страхові внески сплачувалися роботодавцями та іншими платниками відповідно платниками відповідно до Закону України від 26 червня 1997 року №400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування».

Законом України від 04 липня 2013 року №40- VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» внесено зміни до Закону України №2464 в частині повноважень Міндоходів, згідно з якими з 01 жовтня 2013 року функції з адміністрування єдиного внеску здійснюють органи Міндоходів (на даний час органи ДПС України).

Таким чином, органи ДПС здійснюють контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю єдиного внеску з 01 жовтня 2013 року.

До зазначеної дати 01 жовтня 2013 року контроль за сплатою страхових внесків здійснювався органами Пенсійного фонду України.

Судом встановлено, що згідно інтегрованої картки ОСОБА_1 по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які провадять незалежну професійну діяльність) проведені на центральному рівні відповідно до вимог чинного законодавства, копія якої міститься в матеріалах справи, станом на 19 жовтня 2013 борг з єдиного внеску позивача склав 5 916,04 грн.

19 жовтня 2013 року позивачу контролюючим органом нараховано єдиний внесок у сумі 2 388,06 грн.

У 2014 році позивачем самостійно сплачено єдиний внесок у сумі 260,91 грн., у 2016 році - 547,00 грн., у 2017 році - 546,96 грн., у 2018 році - 3 473,00 грн.

15 грудня 2018 року за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску нараховано штрафні санкції у розмірі 407,17 грн. та пеня у розмірі 6 435,17 грн.

Також, 28 грудня 2019 року за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску нараховано штрафні санкції у розмірі 58,64 грн. та пеня у розмірі 1 137,32 грн.

При цьому, у 2020 році позивачем самостійно сплачено єдиний внесок у сумі 765,73 грн., у 2023 році - 1 221,94 грн.

З вищевикладеного вбачається, що позивачем самостійно сплачено єдиний внесок всього у сумі 6 815,54 грн.

При цьому, суд зазначає, що з урахуванням дати присвоєння позивачу статусу «пенсіонер за віком», який дає йому право на пільги зі сплати єдиного соціального внеску, станом на 11 жовтня 2015 року, за позивачем згідно інтегрованої картки вже обліковувався борг зі сплати єдиного внеску.

Також, з урахуванням положень частини 10 статті 25 Закону України №2464 та частини 13 статті 25 Закону №2464 позивачу на суму недоїмки нараховано пеню з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

За порушення частини 8 статті 9 Закону № 2464 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесено Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 30 жовтня 2018 року за період з 23 квітня 2013 року до 19 жовтня 2018 року на загальну суму 6 842,34 грн. (штрафна санкція -407,17 грн. та пеня 6 435,17 грн.), Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 15 листопада 2019 року за період з 01 серпня 2013 року до 20 грудня 2018 року на загальну суму 1 195,96 грн. (штрафна санкція - 58,64 грн. та пеня 1 137,32 грн.).

Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №7 від 30 жовтня 2018 року направлено позивачу контролюючим органом 31 жовтня 2018 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, однак не вручене позивачу з незалежних від контролюючого органу підстав.

Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 15 листопада 2019 року направлено 18 листопада 2019 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, однак не вручено позивачу з незалежних від контролюючого органу причин.

Вказані рішення про застосування штрафних санкцій є чинними. Доказів їх оскарження та скасування позивачем суду не надано.

Згідно змісту оскаржуваної вимоги, контролюючий орган вказав на те, що позивач, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, з урахуванням раніше сум, вимагає сплатити 322,44 грн. (недоїмка), 465,81 грн. (штраф), 7572,49 грн. (пеня).

Суд зазначає, що згідно інтегрованої картки ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п НОМЕР_1 ) по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (Для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які проводять незалежну професійну діяльність) станом на 31 грудня 2020 року міститься інформація щодо наявності у останнього заборгованості у сумі 9 126,47 грн., у т.ч. недоїмка - 1 088,17грн., штраф - 465,81 грн., пеня - 7 572,49 грн. (сума зазначена у вимозі ГУДПС у Запорізькій області.

При цьому, слід зазначити, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до вимог пунктів 6, 7 статті 13 Закону «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (надалі за текстом - Інструкція), органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону та пункту 3 Розділу VI Інструкції, визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. (пункт 3 Розділу VI Інструкції).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Таким чином, позивач зобов`язаний був сплачувати такий внесок незалежно від того, чи здійснював він фактично підприємницьку діяльність та чи отримував внаслідок такої діяльності доходи.

З приводу доводів позивача що він є пенсіонером, а відтак має пільги зі сплати єдиного внеску, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону України № 2464-VI, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як зазначалось у судовому рішенні раніше, з урахуванням даних інтегрованої картки ОСОБА_1 , станом на дату призначення пенсії за віком, за позивачем вже обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску. При цьому призначення позивачу пенсії за віком не звільняє його від обов`язку щодо сплати єдиного внеску, заборгованість по сплаті якого виникла у позивача до її призначення.

Також, суд зазначає, що доводи позивача відносно дати оскаржуваної вимоги, на яку відповідачем сформовано заборгованість (06 травня 2021 року), передує даті самої вимоги (17 січня 2020 року) не відповідають дійсності, оскільки 06 травня 2021 року це дата набрання чинності вимогою, яка заповнюється контролюючим органом у випадку її пред`явлення до органів державної виконавчої служби.

Окрім того, у позові позивач вказує про те, що сума заборгованості, згідно вимоги від 17 січня 2020 року №Ф-4263-17 У зі сплати єдиного внеску становить 9126,47 грн. При цьому, згідно цієї ж вимоги, ГУ ДПС у Запорізькій області вимагає позивача сплатити 8360,74 грн., яка складається з суми недоїмки 322,44, суми штрафу 465,81 грн. та суми пені 7572,49 грн. Тобто, позивачу є незрозумілим, яку саме суму заборгованості має позивач. Із вказаного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В графі оскаржуваної вимоги «Сума боргу, що підлягає стягненню у примусовому порядку станом на дату набрання чинності вимогою» вказано як загальну суму боргу 8360,74 грн. позивача, так і її окремі складові (недоїмка 322,44 грн., штраф 465,81 грн., пеня 7572,49 грн.).

Відтак, суд відхиляє доводи позивача стосовно незрозумілості суми податкового боргу, що підлягає сплаті за оскаржуваною вимогою відповідача.

З приводу строків нарахування контролюючим органом єдиного соціального внеску суд зазначає, що пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України № 2464-VI, визначено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до частини шістнадцятої статті 25 Закону № 2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Таким чином, суд вважає, що контролюючий орган має повноваження встановити та нарахувати суму несплаченого єдиного соціального внеску (недоїмки) без обмеження строку давності періоду, за який платником не було належним чином його сплачено. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Враховуючи вищевикладене, за наслідком розгляду даного спору, аналізуючи підстави, що покладені в основу позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що такі доводи позивача є необґрунтованими та не є достатньою підставою для скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), якою нараховано позивачу обов`язковий платіж по єдиному внеску, який позивач має сплачувати - протилежного позивачем не зазначено, судом не встановлено. Тож, позовні вимоги є не підтвердженими та не обґрунтованими.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України, не вирішується.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 22 березня 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов