Справа № 495/906/24
Суддя: Мишко В. В.
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/906/24

№ провадження 2-а/495/16/2024

16 лютого 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Красовській А.О.

за участю:

від позивача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ): не з`явився

від представника відповідача ГУ ДМС України в Одеській області: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 495/906/24

за позовною заявою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 )

до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області

про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №014857 від 24.01.2024 року, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД №000248 від 19.01.2024 року,

В С Т А Н О В И В:

01.02.2024 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №014857 від 24.01.2024 року, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД №000248 від 19.01.2024 року (а.с.1-8).

Так, позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області серії ПН МОД № 010887 від 19.01.2024 року та закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 203 КУпАП;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 01485 від 24.01.2024 року стосовно громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 самостійно звернувся до підрозділу ГУ ДМС України в Одеській області для сплати штрафу за порушення легального терміну перебування в Україні, у зв`язку з необхідністю подання заяви про продовження строку перебування в Україні. Головним спеціалістом відділу адміністративного провадження ГУ ДМС України в Одеській області було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4 , у зв`язку з порушененям законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, за яке передбачена відповідальність відповідно до ч.2 ст.203 КУпАП. Постановою про накладення адміністративного стягнення від 19.01.2024 року на позивача накладено штраф в розмірі 3400 грн., який він добровільно сплатив. Однак, 24.01.2024 року, позивача було повторно викликано до підрозділу ГУ ДМС України Одеській області та було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким зобов`язано його покинути територію України у термін до 22.02.2024 року, у зв`язку з тим, що позивач станом на 24.01.2024 року на території України перебуває незаконно. Проте, позивач вважає, що постанова про накладання адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства є протиправними, прийнятими з порушенням норм чинного законодавства України та такими, що підлягають скасуванню. В документах, які були отримані позивачем, відсутні докази, які підтверджують те, що йому були надані правові послуги, відсутні відомості про будь-яке рішення Центру з надання безоплатної правової допомоги та відсутні навіть відомості, що така допомога взагалі позивачу пропонувалась. ГУ ДМС України в Одеській області не було проведено перевірку наявності родинних зв`язків позивача на території України та не надано належно оцінки даному факту.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.02.2024 року відкрито спрощене позовне провадження по адміністративній справі № 495/906/24за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №014857 від 24.01.2024 року, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД №000248 від 19.01.2024 року (а.с.54-55).

Позивач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), в судове засідання не з`явився, але його представник - адвокат Грицюк О.О. надіслав на електрону адресу суду заяву, згідно із якою просив розглянути справу за відсутності сторони позивача та винести законне і обґрунтоване рішення (а.с.63-65).

Представник відповідача ГУ ДМС України в Одеській областів судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно із якою просив розглянути справу за його відсутності. Зазначив, що з позовними вимогами згоден у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с.62).

Суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ч.1, 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступників висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 19.01.2024 року позивач (громадянин Ізраїлю) ОСОБА_1 самостійно звернувся до підрозділу ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 33, для сплати штрафу за порушення легального терміну перебування в Україні у зв`язку з необхідністю подання заяви про продовження строку перебування в Україні.

19.01.2024 року головним спеціалістом відділу адміністративного провадження ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_6 , було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД 010786 стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що позивач порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, за яке передбачена відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 203 КУпАП (а.с.13-14).

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 19.01.2024 року на позивача накладено штраф в розмірі 3400 грн. (а.с.15-16), який він добровільно оплатив, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.17).

Однак, 24.01.2024 року позивача було повторно викликано до підрозділу ГУ ДМС України Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 33., де було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким зобов`язано його покинути територію України у термін до 22.02.2024 року. Зазначене рішення винесено з посиланням на те, що позивач станом на 24.01.2024 року на території України перебуває незаконно.

За твердженням позивача, постанова про накладання адміністративного стягнення серії ПН МОД № 010887 від 19.01.2024 та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 01485 від 24.01.2024 громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є протиправними, прийнятими з порушенням норм чинного законодавства України та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне.

Порушення ГУ ДМС України в Одеській області процедури прийняття й оголошення рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства у відсутність перекладача.

Позивач зазначає, що дійсно вказане рішенням він отримав, проте не міг прочитати його зміст і зрозумів його тільки після звернення за правовою допомогою. Він володіє лише російською мовою, а не українською. Спірне рішення про примусове повернення підписане позивачем за відсутності двох понятих, обов`язкова присутність яких передбачена пунктом другим Розділу ІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, у разі відмови іноземця від підпису та відсутності перекладача та законного представника. Під час прийняття оскаржуваних рішень ГУ ДМС України в Одеській області порушено його право на адвоката. В документах, які були отримані відсутні докази, які підтверджують те, що йому були надані правові послуги. Крім того, відсутні відомості про будь-яке рішення Центру з надання безоплатної правової допомоги. Відсутні навіть відомості, що така допомога взагалі пропонувалась.

Крім цього, позивач вказав, що ГУ ДМС України в Одеській області не було проведено перевірку наявності його родинних зв`язків на території України та не надано належно оцінки даному факту, оскільки він одружений з громадянкою України ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_1 (а.с.40-41). Від вказаного шлюбу народився син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відповідно до довідки від 23.04.2021 року виданої Посольством України в Державі Ізраїль є громадянином України та документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 (а.с.34-36, 42-44).

Також, ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача та його дружини народився син - ОСОБА_9 , який відповідно до довідки від 23.04.2021 року виданої Посольством України в Державі Ізраїль є громадянином України та документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 .

Відповідно до заяви дружини позивача від 17.01.2024 року, надано згоду позивачу на проживання та реєстрацію місця проживання в належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44-45).

На думку позивача, факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП є недоведеним, а рішення ГУ ДМС України в Одеській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 01485 від 24.01.2024 року, постанова про накладання адміністративного стягнення серії ПН МОД № 010887 від 19.01.2024 року, є протиправними та підлягають скасуванню.

Дані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із відповідною позовною заявою.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в редакції Закону чинного на день виникнення правовідносин, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно із ч.1 ст.268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, крім визначено, має право: при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Порушенням відповідачем (ГУ ДМС України в Одеській області) процедури прийняття й оголошення рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства полягає у винесенні такого рішення за відсутністю перекладача.

Статтею 26 Конституції України встановлено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року № 2704-VIII, з особою, яка не розуміє державної мови, працівник органу правопорядку, розвідувального органу, державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями може спілкуватися мовою, прийнятною для сторін, а також за допомогою перекладача.

У відповідності до розділу ІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150, рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Також, право іноземця на перекладача закріплено в пункті 1 статті 5 Декларації про права людини відносно осіб, що не є громадянами країни, в якій проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13.12.1985 на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною.

У пункті 2 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також визначено, що кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього.

Про важливість забезпечення права особи на перекладача неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН» від 28.11.1978, рішення у справі «Камазінскі проти Австрії» від 19.12.1989 та рішення у справі «Артіко проти Італії» від 30.05.1980).

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі № 522/14605/17 зазначив, що дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб`єктом владних повноважень рішень відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

Таким чином, 24.01.2024 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення № 014857 про примусове повернення в країну походження громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 22.02.2024 року, яке викладено на українській мові, та на якому є запис про його отримання позивачем 24.01.2024 року та в графі про перекладача написано на українській мові - «не потрібен».

Встановлено, що позивач отримав таке рішенням, але не міг прочитати його зміст і зрозумів його тільки після звернення за правовою допомогою, так як він володіє лише російською мовою, а не українською. Позивач не розумів значення дій міграційної служби, прийнятого рішення та його наслідків на моменту його складання та отримання (24.01.2024 року), зважаючи на те, що процедура оформлення та складання здійснювалась українською мовою за відсутності перекладача.

Також, спірне рішення про примусове повернення підписане позивачем за відсутності двох понятих, обов`язкова присутність яких передбачена пунктом другим Розділу ІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, у разі відмови іноземця від підпису та відсутності перекладача та законного представника.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 343/2242/16-а.

Отже, при вирішенні питання про примусове повернення в країну походження від 24.01.2024 року № 014857 ГУ ДМС України в Одеській області позбавило можливості позивача внаслідок не володіння українською мовою розуміти наслідки дій суб`єкта владних повноважень щодо вирішення його питання правомірності перебування на території України. Також, під час прийняття оскаржуваних рішень ГУ ДМС України в Одеській області порушено право позивача на адвоката, що є важливим для з`ясування обставин даної категорії справ, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 у справі № 473/4762/19.

Крім цього, відповідачем не було проведено перевірку наявності родинних зв`язків позивача на території України та не надано належно оцінки даному факту.

Так, позивач одружений з громадянкою України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_1 .

Від вказаного шлюбу у позивача народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відповідно до довідки від 23.04.2021 року виданої Посольством України в Державі Ізраїль є громадянином України та документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 (копії додаються).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача народився син ОСОБА_9 , який відповідно до довідки від 23.04.2021 року виданої Посольством України в Державі Ізраїль є громадянином України та документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 (копії додаються).

Відповідно до ст. 291 Цивільного кодексу України, фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Вона не може бути проти власної волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Вона має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ст. 3 Сімейного кодексу України).

Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини ( ст. 4 Сімейного кодексу України).

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відносини позивача з членами його сім`ї, зокрема дружиною, складає «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції (п.65 постанови у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28.06.2011 р. (заява № 55597/09)).

Враховуючи вищевикладене, втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене ст.8 Конвенції в контексті ухвалення рішення про примусове повернення в країну походження, не відповідає нормам законодавства, отже, не буде законним.

Також з матеріалів справи вбачається, щовідповідно до заяви дружини ОСОБА_7 від 17.01.2024 року, надано згоду позивачу на проживання та реєстрацію місця проживання в належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

При вирішенні питання про примусове повернення слід обов`язково з`ясовувати наявність обставин, передбачених статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які виключають можливість такого повернення до країни походження.

Згідно із ч.1 ст.31 Закону України, «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країни: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Слід зазначити, що в оскаржуваному рішенні № 01485 від 24.01.2024 року не зазначено жодного аналізу наявності обставин, передбачених статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Даний факт підтверджує поверхневе з`ясування відповідачем обставин справи та прийняття необґрунтованого рішення.

З урахуванням викладеного, відповідач при винесенні оскаржуваного рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та постанови про накладення адміністративного стягнення не взяв до уваги той факт, що позивач з 2022 року безперервно проживає на території України, не перевірив наявні соціальні зв`язки позивача, не провів належного аналізу можливих ризиків переслідувань при поверненні до країни громадянської належності.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон № 3773-VI).

Положення статті 1 Закону № 3773-VI розрізняє два поняття («іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах» та «нелегальний мігрант»).

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 2 статті 25 Закону № 3773-VI передбачено, що «...іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 3773-VI «Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.».

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VI, Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

У матеріалах справи відсутні будь які документи, як б дозволяли встановити, що позивач порушив норми закону, зокрема, ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Таким чином, суд приходить до висновку відповідачем під час прийняття оспорюваних рішень не дотримано вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не з`ясовано усі дійсні обставини, не наведено належних обґрунтувань під час прийняття рішень.

Відповідно до ч.1 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства, оцінюючи досліджені судом докази, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №014857 від 24.01.2024 року, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД №000248 від 19.01.2024 року єзаконними, правомірними та обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст.19,26, 55 Конституції України, ст. 7, ч.1 ст.203, ст.ст. 246, 252, 268, 285, 280, 283, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 77, 90, 242, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №014857 від 24.01.2024 року, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД №000248 від 19.01.2024 року- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області серії ПН МОД № 010887 від 19.01.2024 року та закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 203 КУпАП.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 01485 від 24.01.2024 року стосовно громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя В.В. Мишко