Справа № 160/30855/23
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горбалінського В.В. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_4 , в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо незазначенні інформації в Наказі командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 234 від 22.08.2023 щодо використаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та незазначенні інформація щодо надання відпустки як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки та зобов`язати внести зміни в Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 234 від від 22.08.2023;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо нездійснення перерахунку вислуги років з 05.03.2022 по 22.08.2023 та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок вислуги років відповідно до періодів проходження військової служби, відображених в особовій справі (в разі її відсутності в військовому квитку) та внести відповідні зміни до Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 234 від 22.08.2023.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок грошового забезпечення з 05.03.2022 по 22.08.2023 та здійснити виплату грошового забезпечення за період з 05.03.2022 по 22.08.2023 з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки відповідно до суми грошового забезпечення, з урахуванням надбавки за вислугу років та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_4 щодо нездійснення перерахунку вислуги років з 23.08.2023 по 26.09.2023 та зобов`язати військову частину НОМЕР_4 здійснити перерахунок вислуги років відповідно до періодів проходження військової служби, відображених в особовій справі ( в разі її відсутності в військовому квитку) та внести відповідні зміни до Наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 114 від 26.09.2023;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_4 щодо нездійснення виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік в розмірі грошового забезпечення та зобов`язати здійснити виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік в розмірі грошового забезпечення;
- визнати протиправним дії військової частини НОМЕР_4 щодо незазначенні інформації щодо надання відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік та зобов`язати внести зміни в Наказ командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №114 від 26.09.2023;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_4 щодо невиплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на отримання грошового забезпечення у повному обсязі, проте зазначені кошти не були йому виплачені на час виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_4 .
А тому позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування йому грошового забезпечення у повному обсязі на час виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_4 . За таких обставин, просить суд задовольнити позовні вимоги.
28.11.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
18.12.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду заяву Військової частини НОМЕР_2 про продовження строку для подання відзиву задоволено.
18.12.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду витребувано у Міністерства оборони України інформацію стосовно адреси для листування Військової частини НОМЕР_4 .
29.01.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду повторно витребувано у Міністерства оборони України інформацію стосовно адреси для листування Військової частини НОМЕР_4 .
Витребувано у Військової частини НОМЕР_2 та Міністерства оборони України:
- докази нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 05.03.2022 року по 22.08.2023 року (з помісячним розрахунком);
- докази нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки.
Витребувано у Військової частини НОМЕР_4 та Міністерства оборони України:
- докази нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік
- докази нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки.
12.02.2024 року представником Військової частини НОМЕР_2 подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що позивач проходив військову службу за загальною мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 в період з 05.03.2022 року по 22.08.2023 року, що підтверджується відповідними витягами із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №8 від 05.03.2022 року та №234 від 22.08.2023 року відповідно. При прибутті до військової частини НОМЕР_2 Позивачем не надавалася обліково-послужна картка або особова справа із відповідними підтверджуючими документами щодо встановлення вислуги років, від відповідного РТЦК та СП така особова справа або обліково-послужна картка не надходила. Таким чином у військової частини НОМЕР_2 були відсутні належні документи, що підтверджують вислугу років позивача, через що і було унеможливлено нарахування відповідних видів (складових) грошового забезпечення
Як вказує представник відповідача, відсутність документів, що підтверджували вислугу років, унеможливлювало встановлення дійсних обставин проходження позивачем попередньої військової служби, зокрема унеможливило обрахування вислуги років.
20.02.2024 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив військової частини НОМЕР_2 , в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводів, викладених в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
29.02.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_4 про залишення позову без розгляду відмовлено.
Окремо, 29.02.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду повторно витербувано у Військової частини НОМЕР_4 :
- докази нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік
- докази нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки.
04.03.2024 року представником Військової частини НОМЕР_4 подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що при звільненні солдату ОСОБА_1 було перераховано вислугу років, а саме: до вислуги років 01 рік 05 місяців 18 днів, розрахованої в попередній військовій частині НОМЕР_2 , додали 01 місяць і 3 дні служби у військовій частині НОМЕР_4 . Таким чином вислуга, років була встановлена: календарна - 01 рік 06 місяців 21 день, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів, загальна - 01 рік 06 місяців 21 день.
Отже, як зазначив представник відповідача, військовою частиною НОМЕР_4 було здійснено перерахунок вислуги років відповідно до періоду проходження військової служби ОСОБА_1 в даній військовій частині.
Також представником відповідача зазначено, що згідно записів журналу рапортів, реєстрація рапорту солдата ОСОБА_1 на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально1- побутових питань за 2023 рік відсутня.
Для забезпечення своїх прав в повній мірі, військовослужбовець до рапорту додає оригінали документів, що підтверджують підстави для виплати або завірені належним чином копії документів.
Представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 підтверджуючи документи для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2023 рік не надав.
Таким чином, на думку представника відповідача, підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутовця питань за 2023 рік у ОСОБА_1 відсутні.
Крім того представник відповідача зазначав, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки виплачена не була, так як:
- по-перше - відомості з попереднього місця служби, щодо використання за 2022 рік такої відпустки частково, чи не використання її взагалі у військовій частині НОМЕР_4 були відсутні;
- по-друге - за 2023 рік зазначена компенсація не могла бути нарахована, так як відомості про наявність у ОСОБА_1 статусу УБД у військовій частині НОМЕР_4 відсутні. Згідно записів журналу рапортів, реєстрація рапорту солдата ОСОБА_1 на отримання за 2023 рік компенсації за невикористані дні додаткової відпустки ж учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки відсутня.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 від 19.08.2016 року є учасником бойових дій.
З 05.03.2022 року по 22.08.2023 року позивач проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_2 ,що підтверджується витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 8 від 05.03.2023 року та № 234 від 22.08.2023 року.
З 23.08.2023 року по 26.09.2023 року позивач проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_4 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 114 від 26.09.2023 року.
26.09.2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №114 солдата ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_4 та з всіх видів забезпечення, в тому числі з грошового.
ОСОБА_1 звернувся із заявою від 18.10.2023 року до військової частини НОМЕР_4 (направлено на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій просив:
- здійснити перерахунок вислуги років відповідно до записів з військового квитка та виплатити різницю в грошовому забезпеченні за весь період служби на картковий рахунок;
- виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки 2022 року;
- виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки
Також, ОСОБА_1 звернувся із заявою від 18.10.2023 року до військової частини НОМЕР_2 (на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3 та на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій просив:
- здійснити перерахунок вислуги років відповідно до записів з військового квитка та виплатити різницю в грошовому забезпеченні за весь період служби на картковий рахунок;
- надати інформацію про невикористані дні щорічної відпустки за 2022/2023 роки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій;
- виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі грошового забезпечення.
Відповіді на заяви позивача від 18.10.2023 року, які були направлені до військової частини НОМЕР_4 та військової частини НОМЕР_2 , в матеріалах справи відсутні.
Отже, позивач, фактично не погоджуючись із невиконанням вимог своїх заяв, звернувся із позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Щодо перерахунку вислуги років відповідно до записів з військового квитка та виплати надбавки за вислуги років, суд зазначає про таке.
Як встановлено судом, в наказі командира військової частини НОМЕР_2 №234 від 22.08.2023р., в якій попередньо проходив військову службу ОСОБА_1 , зазначено: «Вислуга років: календарна - 01 рік 05 місяців 18 днів, пільгова - 00 рік 00 місяць 00 днів, загальна - 01 рік 05 місяців 18 днів.
В наказі командира військової частини НОМЕР_4 №114 від 26.09.2023 року, в якій проходив військову службу ОСОБА_1 , зазначено: вислуга років: календарна - 01 рік 06 місяців 21 день, пільгова - 00 рік 00 місяць 00 днів, загальна - 01 рік 06 місяців 21 день.
В той же, час, як встановлено судом, до матеріалів справи представником військової частини НОМЕР_2 надано копію наказу військової частини НОМЕР_2 від 02.02.2024 року №33, яким внесено зміни до пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №8 від 05.03.2022 року, і викладено його в наступній редакції, в зв`язку із отриманням обліково-послужної картки військовослужбовця, та зокрема зазначено, а саме:
- вислуга у Збройних силах України ОСОБА_1 становить на 05.03.2022 року: календарна 02 роки 01 місяць 27 днів
Також наказом військової частини НОМЕР_2 від 02.02.2024 року №33, внесено зміни до пункту 9 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №234 від 22.08.2023року, і викладено його в наступній редакції, в зв`язку із отриманням обліково-послужної картки військовослужбовця, та зокрема зазначено, а саме:
- вислуга у Збройних силах України ОСОБА_1 становить на 22.08.2023 року: календарна 03 роки 07 місяців 14 днів.
Однак, як зазначено позивачем у відповіді на відзив, його вислуга у Збройних силах України станом на 05.03.2022 становить 3 роки 10 місяців 5 днів, а не 02 роки 01 місяць 27 днів.
Такий обрахунок позивач мотивує тим, що обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється за послужним списком та іншими документами з особової справи військовослужбовця, зокрема за військовим квитком.
Втім, суд не погоджується із такими твердженнями позивача з огляду на наступне.
Статтею 17-1 Закону № 2262-XII обумовлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України прийняв постанову №393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393). Відповідно до пункту 3 Постанови №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:
а) один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції;
б) один місяць служби за два місяці на льотній роботі у реактивній та турбогвинтовій авіації - на умовах, що визначаються відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби України.
Наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 затверджене Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей (далі - Положення №530).
Відповідно до п. 2.9. розділу ІІ Положення №530, обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється за послужним списком та іншими документами з особової справи військовослужбовця.
Документами, що підтверджують окремі періоди військової служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах, є: довідки архівних і військово-лікувальних закладів; переліки посад льотного складу, посад управлінь з`єднань підводних човнів і з`єднань тральщиків, служба в яких підлягає зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах, затверджені наказами Міністра оборони України; листи обліку: льотної роботи військовослужбовців льотного складу, стажу плавання військовослужбовців Військово-Морських Сил Збройних Сил України (Військово-Морського Флоту СРСР) та Державної прикордонної служби України (Прикордонних військ СРСР), виконання стрибків з парашутом військовослужбовців, служба яких пов`язана із систематичними стрибками з парашутом, роботи водолазами під водою; витяги з наказів командирів військових частин або повідомлення військових частин, управлінь (відділів) особового складу (персоналу), управлінь (відділів) кадрів або управлінь (відділів) мобілізації та комплектування відповідних штабів про час проходження військовослужбовцями служби у високогірних місцевостях, в укріплених районах СРСР із залученням до несення бойового чергування в спорудах оборонних позицій у складі бойових обслуг; довідки кадрових органів Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, про службу в цих військових формуваннях, яка підлягає зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах; дипломи, посвідчення, довідки і повідомлення цивільних вищих та інших навчальних закладів про час навчання в цих навчальних закладах для зарахування часу навчання до вислуги років та загального страхового стажу; інші документи, що підтверджують періоди дійсної військової служби в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, служби в органах Міністерства внутрішніх справ СРСР та держав - учасниць СНД.
Окремо, суд зазначає, що згідно пункту 1 Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу та Положення про військовий квиток офіцера запасу, затверджених Указом Президента України від 30 грудня 2016 року № 582/2016, військовий квиток офіцера запасу (далі - військовий квиток) є документом, що посвідчує особу військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.
Таким чином, суд вказує, що військовий квиток не є визначеним нормативно-правовими актами документом, який може підтвердити окремі періоди військової служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах.
Докази, які б свідчили про неправильний обрахунок військовою частиною НОМЕР_2 вислуги у Збройних силах України ОСОБА_1 , з урахуванням наказу військової частини НОМЕР_2 від 02.02.2024 року №33, матеріали справи не містять.
При цьому, суд зазначає і про наступне.
Як встановлено судом, наказом військової частини НОМЕР_2 від 02.02.2024 року №33, внесено зміни до пункту 9 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №234 від 22.08.2023 року, і викладено його в наступній редакції, в зв`язку із отриманням обліково-послужної картки військовослужбовця, та зокрема зазначено, а саме:
Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась.
Додаткова відпустка терміном на 14 календарних днів на рік, відповідно до статті 77-2 Кодексу законів про працю України, статті 16-2 Закону України "Про відпуски" від 15.11.1996 року №504/96-ВР як учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року №351-ХІІ (зі змінами) за 2022 рік, 2023 рік не надавалася.
Відпустка за сімейними обставинами за 2022 рік, 2023 рік не надавалась.
Отже, суд визнає ту обставину, що наказом військової частини НОМЕР_2 від 02.02.2024 року №33, яким було внесено зміни до пункту 9 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №234 від 22.08.2023 року, фактично виправлено недоліки, визначені позивачем у своєму позові.
Однак, суд вказує, що винесення наказу військової частини НОМЕР_2 від 02.02.2024 року №33, яким було внесено зміни до пункту 9 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №234 від 22.08.2023 року не відновило порушені права позивача в розрізі часових меж (на момент виникнення спірних правовідносин та на момент звернення до суду), оскільки станом на час подання позовну наказу військової частини НОМЕР_2 від 02.02.2024 року №33 не існувало, а позивач не отримав відповідного перерахунку свого грошового забезпечення.
Таким чином, суд, враховуючи викладене вище у сукупності, доходить висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_2 щодо незазначені інформації в Наказі командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 234 від 22.08.2023 щодо використаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та незазначенні інформація щодо надання відпустки як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки, станом на момент подання позову та зобов`язання внести зміни в Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 234 від 22.08.2023; визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_2 щодо нездійснення перерахунку вислуги років з 05.03.2022 по 22.08.2023, станом на момент подання позову та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 здійснити перерахунок вислуги років відповідно до періодів проходження військової служби, відображених в особовій справі (в разі її відсутності в військовому квитку) та зобов`язання внести відповідні зміни до Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 234 від 22.08.2023, є обґрунтованими, з огляду на зазначене вище.
При цьому, суд зазначає, що враховуючи ту обставину, що наказом військової частини НОМЕР_2 від 02.02.2024 року №33, внесено зміни до пункту 9 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №234 від 22.08.2023року, та фактично збільшено вислугу у Збройних силах України ОСОБА_1 , станом на 22.08.2023 року, (день виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ) з календарної вислуги 01 рік 05 місяців 18 днів на календарна вислугу 03 роки 07 місяців 14 днів, позовні вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 провести перерахунок грошового забезпечення з 05.03.2022 по 22.08.2023 та здійснити виплату грошового забезпечення за період з 05.03.2022 по 22.08.2023 з урахуванням раніше виплачених сум та зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 провести перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки відповідно до суми грошового забезпечення, з урахуванням надбавки за вислугу років та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум є також обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_4 щодо нездійснення перерахунку вислуги років з 23.08.2023 по 26.09.2023 та зобов`язати військову частину НОМЕР_4 здійснити перерахунок вислуги років відповідно до періодів проходження військової служби, відображених в особовій справі ( в разі її відсутності в військовому квитку) та внести відповідні зміни до Наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 114 від 26.09.2023 та визнати протиправним дії військової частини НОМЕР_4 щодо незазначенні інформації щодо надання відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік та зобов`язати внести зміни в Наказ командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №114 від 26.09.2023, суд зазначає про таке.
Як вже встановлювалося судом, станом на 22.08.2023 року, (день виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ) календарна вислуга у Збройних силах України ОСОБА_1 становить 03 роки 07 місяців 14 днів.
В наказі командира військової частини НОМЕР_4 №114 від 26.09.2023 року, в якій проходив військову службу ОСОБА_1 , зазначено, що вислуга років: календарна - 01 рік 06 місяців 21 день, пільгова - 00 рік 00 місяць 00 днів, загальна - 01 рік 06 місяців 21 день.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд зазначає, що календарна вислуга у Збройних силах України ОСОБА_1 , що визначена у наказі командира військової частини НОМЕР_4 №114 від 26.09.2023 року є неправильною.
Отже, суд вказує, що військовою частиною НОМЕР_4 не проведено відповідного перерахунку вислуги у Збройних силах України ОСОБА_1 , з урахуванням наказу військової частини НОМЕР_2 від 02.02.2024 року №33, а отже, суд робить висновок, що вислуга у Збройних силах України ОСОБА_1 , що визначена Військовою частини НОМЕР_4 у наказі № 114 від 26.09.2023 року - 01 рік 06 місяців 21 день, є неправильною.
Також, судом встановлено, що у наказі командира військової частини НОМЕР_4 №114 від 26.09.2023 року відсутні відомості про надання/ненадання додаткової відпустки ОСОБА_1 , відповідно до статті 77-2 Кодексу законів про працю України, статті 16-2 Закону України "Про відпуски" від 15.11.1996 року №504/96-ВР як учаснику бойових дій, за 2023 рік.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, визначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця. (абзац другий пункту 242 в редакції Указу Президента № 277/2018 від 12.09.2018).
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини, (пункт 242 із змінами, внесеними згідно з Указом Президента № 483/2021 від 27.09.2021).
Згідно п. 243 Положення № 1153, після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.
Таким чином, з аналізу вищевикладених норм, суд зазначає, що виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню.
Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_4 здійснити перерахунок вислуги років відповідно до періодів проходження військової служби, відображених в особовій справі та внести відповідні зміни до Наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 114 від 26.09.2023 та зобов`язання внести зміни в Наказ командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №114 від 26.09.2023 про зазначення відомостей щодо надання/ненадання відпустки ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, за 2023 рік.
Щодо вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_4 щодо нездійснення виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік в розмірі грошового забезпечення та зобов`язати здійснити виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік в розмірі грошового забезпечення, суд зазначає про таке.
Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань визначені Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок №260).
Розділом ХХІV Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (пункт 1).
Пунктом 7 розділу ХХІV Порядку №260 встановлено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги (пункт 9 розділу ХХІV Порядку №260).
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. Відповідно до пункту 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683/з матеріальна допомога для вирішення соціальнопобутових питань в 2023 році виплачується військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав: смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків; поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану; у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманого внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами, а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцевосудинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втрачених кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів; сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільного) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, за їх заявою та на підставі наказу командира один раз на рік в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, який установлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Таким чином, на законодавчому рівні не встановлено конкретного, фіксованого, розміру такої допомоги, а лише визначено її максимальний розмір. Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань встановлюється щороку рішенням Міністра оборони України, виходячи з кошторису та наявного фонду грошового забезпечення.
Отже, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка виплачується виключно за наявності коштів.
Вказаний висновок, відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.03.2020 року у справі № 810/3476/16.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що позивач протягом 2023 року і до моменту звільнення з військової служби звертався до командира військової частини НОМЕР_4 із відповідним рапортом. Крім того, у позовній заяві позивач також не наводить жодних з передбачених окремим дорученням Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з обставин, настання яких зумовлює виникнення у військовослужбовця права на отримання такої допомоги.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зазначені вище позовні вимоги, в частині виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, задоволенню не підлягають.
Щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_4 щодо невиплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки, суд зазначає про таке.
За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон № 3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відпустки» № 504/96-ВР від 05.11.1996 (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно зі ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з п. 8 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі, якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з п. 18 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 та «;Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).
Згідно зі статтею 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону № 1932-XII визначено термін «особливий період», як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, у статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Проаналізувавши викладене, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 12 ст. 12 Закону № 3551-XII, п. 8 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ, ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР.
Саме така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (№ 620/4218/18).
Таким чином, в силу вимог чинного законодавства, яким врегульовано дію особливого періоду, надання додаткової відпустки військовослужбовцям у цей період призупиняється, що однак не може позбавляти особу права на отримання грошової компенсації за невикористані дні такої відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, при звільненні зі служби.
Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткову відпустку за 2023 рік, а отже набув право на отримання грошової компенсації за таку невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби.
Судом, зі змісту наказу № 114 від 26.09.2023 року, з`ясовано, що відповідач не провів з ним розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-XII, за 2023 рік. Доказів які б спростовували вказані обставини не було надано.
Отже, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період за 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
При цьому, суд зазначає, що у 2022 році позивач проходив службу в іншій військовій частині ( НОМЕР_2 ), а тому вимоги позивача до в/ч НОМЕР_4 про виплату йому грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період за 2022 рік є необґрунтованими та безпідставними.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Отже, суд вказує, що інші аргументи та підстави, зазначені сторонами, не спростовують висновків суду, викладених вище, оскільки судом надано правову оцінку основним аргументам, на яких ґрунтувалися доводи та заперечення учасників справи та оцінено їх в розрізі норм чинного законодавства та встановлених обставин справи.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо незазначення інформації в Наказі командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 234 від 22.08.2023 щодо використаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та незазначення інформації щодо надання відпустки як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо нездійснення перерахунку вислуги років з 05.03.2022 по 22.08.2023.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок грошового забезпечення з 05.03.2022 по 22.08.2023 та здійснити виплату грошового забезпечення за період з 05.03.2022 по 22.08.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки відповідно до суми грошового забезпечення, з урахуванням надбавки за вислугу років та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_4 щодо нездійснення перерахунку вислуги років з 23.08.2023 по 26.09.2023 та зобов`язати військову частину НОМЕР_4 здійснити перерахунок вислуги років відповідно до періодів проходження військової служби, відображених в особовій справі та внести відповідні зміни до Наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 114 від 26.09.2023.
Визнати протиправним дії військової частини НОМЕР_4 щодо незазначені інформації щодо надання відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік та зобов`язати внести зміни в Наказ командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №114 від 26.09.2023.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_4 щодо невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський