Справа № 300/7342/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/7342/23 пров. № А/857/2308/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року в справі №300/7342/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Тимощук О.Л.,

час ухвалення рішення 29.12.2023 року,

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач 1, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі, також відповідач 2, ГУ ПФУ в Запорізькій області), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.04.2023 №45 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.02.2023 наступного дня після досягнення 60-річного віку, з урахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.01.1992 по 07.02.1995, з 13.01.2000 по 26.03.2001, з 06.04.2001 по 11.02.2002, з 27.06.2002 по 09.02.2008, з 20.02.2008 по 06.12.2008, з 08.12.2008 по 05.12.2009, з 14.12.2009 по 25.07.2011, з 24.08.2011 по 02.04.2013, з 16.05.2013 по 04.03.2014, з 14.03.2014 по 23.02.2022.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ГУ ПФУ в Запорізькій області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що страховий стаж позивача на дату звернення становить 12 років 28 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, якою визначено необхідний страховий стаж 30 років. Періоди роботи позивача з 01.01.1992 по 07.02.1995, з 13.01.2000 по 26.03.2001, з 06.04.2001 по 11.02.2002, з 27.06.2002 по 09.02.2008, з 20.02.2008 по 31.03.2022 не були зараховані до страхового стажу, оскільки 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 06.12.1989 та вкладки у трудову книжку серії НОМЕР_2 від 02.05.2012 (а.с. 14-19), підтверджено періоди роботи позивача, зокрема:

01.01.1992 - 07.02.1995 - робота у Гиданській та Тамбейській нафтогазорозвідувальних експедиціях (район Крайньої Півночі);

13.01.2000 - 26.03.2001 - робота в ЗАО «Піонер» (місцевість, прирівняна до Районів Крайньої Півночі);

06.04.2001 - 11.02.2002 - робота в ЗАО «БКС» (місцевість, прирівняна до Районів Крайньої Півночі);

27.06.2002 - 09.02.2008 - робота в ОАО «Сибнефть-Ноябрьскнефтегаз», ООО «Сибнефть-Хантос» (район Крайньої Півночі);

20.02.2008 - 06.12.2008 - робота в ООО «РН-Бурение» (район Крайньої Півночі);

08.12.2008 - 05.12.2009 - робота в ООО «РН-Бурение» (район Крайньої Півночі);

14.12.2009 - 25.07.2011 - робота в ООО «РН-Бурение» (район Крайньої Півночі);

24.08.2011 - 02.04.2013 - робота в ООО «РН-Бурение» (район Крайньої Півночі);

16.05.2013 - 04.03.2014 - робота в ООО «РН-Бурение» (район Крайньої Півночі);

14.03.2014 - 31.03.2022 - робота в ООО «РН-Бурение» (район Крайньої Півночі).

ОСОБА_1 отримував пенсію на території російської федерації, виплату якої, відповідно до повідомлення ОПФР по Красноярському краю від 09.03.2022, було припинено 09.03.2022 (зворотна сторона а.с. 32).

Позивач 06.04.2023 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 33).

Заяву позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності передано на розгляд в ГУ ПФУ в Запорізькій області, яке за результатами розгляду документів, доданих до заяви прийняло рішення №45 від 13.04.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (зворотна сторона а.с. 34).

Відповідно до змісту зазначеного рішення, до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.01.1992 по 07.02.1995, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991; з 13.01.2000 по 26.03.2001, з 06.04.2001 по 11.02.2002, з 27.06.2002 по 09.02.2008, з 20.02.2008 по 31.03.2022, оскільки страховий стаж не підтверджується сплатою страхових внесків до Пенсійного фонду України. Також повідомлено, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Листом №0900-0209-8/17274 від 18.04.2023 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області надіслало позивачу рішення №45 від 13.04.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком (а.с. 34).

Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україна 13.03.1992 стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (надалі, також - Угода від 13.03.1992).

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави - учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Крім того, частиною 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату щомісячно.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993, громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.

Також, згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих держав, визнається іншою державою; у разі виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення (надалі, також - Закон №1788) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі, також - Закон №1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 працював на території російської федерації, зокрема: 01.01.1992 - 07.02.1995 - робота у Гиданській та Тамбейській нафтогазорозвідувальних експедиціях; 13.01.2000 - 26.03.2001 - робота в ЗАО «Піонер»; 06.04.2001 - 11.02.2002 - робота в ЗАО «БКС»; 27.06.2002 - 09.02.2008 - робота в ОАО «Сибнефть-Ноябрьскнефтегаз», ООО «Сибнефть-Хантос»; 20.02.2008 - 06.12.20088 - робота в ООО «РН-Бурение»; 08.12.2008 - 05.12.2009 - робота в ООО «РН-Бурение»; 14.12.2009 - 25.07.2011 - робота в ООО «РН-Бурение»; 24.08.2011 - 02.04.2013 - робота в ООО «РН-Бурение»; 16.05.2013 - 04.03.2014 - робота в ООО «РН-Бурение»; 14.03.2014 - 31.03.2022 - робота в ООО «РН-Бурение».

Усі спірні періоди роботи позивача підтверджуються записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.12.1989 та вкладки у трудову книжку серії НОМЕР_2 від 02.05.2012 (а.с. 14-19). Усі записи зроблені належним чином та не викликають жодних сумнівів щодо їх достовірності. Жодних доводів на спростування недійсності записів трудової книжки позивача відповідачі не наводять.

Додатково стаж роботи позивача, окрім записів трудової книжки, підтверджується: уточнюючою довідкою про пільговий характер робіт від 05.03.2022 №02/1-200 за періоди роботи з 20.02.2008 по 06.12.2008, з 08.12.2008 по 05.12.2009, з 14.12.2009 по 25.07.2011, з 24.08.2011 по 02.04.2013, з 16.05.2013 по 04.03.2014, з 14.03.2014 по 23.02.2022 (а.с. 20), довідками про доходи фізичної особи форми 2-НДФЛ за 2012, 2015, 2016, 2018 (а.с. 21), додатковими угодами про роботу в рф (а.с. 23-30), довідкою про роботу у Східно-Сибірському філіалі ООО «РН-Бурение» від 09.03.2022 №02/1-202 (а.с. 32) та відомостями про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи (зворотна сторона а.с. 30 - 31).

При цьому, як вбачається зі змісту спірного рішення до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 01.01.1992 по 07.02.1995, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991; з 13.01.2000 по 26.03.2001, з 06.04.2001 по 11.02.2002, з 27.06.2002 по 09.02.2008, з 20.02.2008 по 31.03.2022, оскільки страховий стаж не підтверджується сплатою страхових внесків до Пенсійного фонду України. Також повідомлено, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Також, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи через непідтвердження сплати страхових внесків, з огляду на наступне.

Так, статтею 1 Закону № 1058-ІV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Такі вимоги визначені і в законодавстві російської федерації.

Окрім цього, слід зазначити, що відповідно до абзацу 3 статті 3 Федерального закону «Про трудові пенсії в російській федерації» від 17.12.2001 №173-ФЗ, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в російській федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами російської федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором російської федерації.

Федеральним законом «Про внесення змін в окремі законодавчі акти російської федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди» від 03.12.2011 №379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 Федерального закону «Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації» №167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону.

При цьому, статтею 9 даного федерального закону передбачено, що він вступає в силу з 01.01.2012.

Таким чином, обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01.01.2012.

Таким чином, незарахування пенсійним органом до страхового стажу періодів роботи до 01.01.2012 з підстав відсутності підтвердження сплати страхових внесків є помилковим.

Так, сплата страхових внесків, як єдина підстава у відмові призначення пенсії є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 27 березня 2018 року, справа № 208/6680/16-а; від 24 травня 2018 року, справа № 490/12392/16-а; від 20 березня 2019 року, справа № 688/947/17; від 9 вересня 2019 року, справа №242/5448/16-а; від 31 жовтня 2019 року, справа № 235/7373/16.

Також неправомірним є зарахування періодів роботи на території РРФСР лише по 31.12.1991 через вихід 01.01.2023 російської федерації з Угоди від 13.03.1992.

Та обставина, що Україна, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №132 вийшла з цієї Угоди 29.11.2022, а російська федерація - з 01.01.2023, не впливає на порядок обчислення стажу для призначення пенсії, набутого позивачем на території російської федерації до цього моменту.

Також слід зауважити, що відповідно до повідомлення Міністерства юстиції України від 10.01.2023 «Відомості про припинення дії міжнародних договорів» Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року припинить свою дію для України 19 червня 2023 року (згідно з інформацією, наданою листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року, № 72/14-612-108210).

Тобто на момент розгляду відповідачем 2 заяви позивача про призначення пенсії від 06.04.2023 Угода від 13.03.1992 для України була чинною, а її положення підлягали застосуванню.

Крім того, в у пункті 2 статті 13 Угоди від 13.03.1992 зазначено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, припинення Україною чи рф участі в Угоді від 13.03.1992 не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Отже, суд вважає безпідставним посилання відповідача 2 на вихід росії з Угоди від 13.03.1992, як на підставу для незарахування позивачу стажу, набутого на території російської федерації.

Записи трудової книжки позивача про спірні періоди роботи, а також додаткові документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Внаслідок неврахування спірних періодів роботи позивача з 01.01.1992 по 07.02.1995, з 13.01.2000 по 26.03.2001, з 06.04.2001 по 11.02.2002, з 27.06.2002 по 09.02.2008, з 20.02.2008 по 06.12.2008, з 08.12.2008 по 05.12.2009, з 14.12.2009 по 25.07.2011, з 24.08.2011 по 02.04.2013, з 16.05.2013 по 04.03.2014, з 14.03.2014 по 23.02.2022, які становлять понад 29 років, до страхового стажу ОСОБА_1 відповідачем 2 у спірному рішенні зроблено висновок про відсутність у позивача визначеного статтею 26 Закону №1058-IV страхового стажу для призначення пенсії за віком.

На підставі викладеного, першої інстанції дійшов підставного висновку, що рішення відповідача №45 від 13.04.2023, яким позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи, є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Оскільки відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 07.02.1995, з 13.01.2000 по 26.03.2001, з 06.04.2001 по 11.02.2002, з 27.06.2002 по 09.02.2008, з 20.02.2008 по 06.12.2008, з 08.12.2008 по 05.12.2009, з 14.12.2009 по 25.07.2011, з 24.08.2011 по 02.04.2013, з 16.05.2013 по 04.03.2014, з 14.03.2014 по 23.02.2022, такі періоди підлягають зарахуванню.

Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд першої інстанції мотивовано зазначив наступне.

Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_3 , виданого 21.04.1998, досягнув 60-ти річного віку 03.02.2023 (а.с. 11).

Щодо страхового стажу, то безспірними є 12 років 08 місяців 21 день, які самостійно визначені відповідачем. Окрім цього, як встановлено судом, зарахуванню підлягають спірні періоди з 01.01.1992 по 07.02.1995, з 13.01.2000 по 26.03.2001, з 06.04.2001 по 11.02.2002, з 27.06.2002 по 09.02.2008, з 20.02.2008 по 06.12.2008, з 08.12.2008 по 05.12.2009, з 14.12.2009 по 25.07.2011, з 24.08.2011 по 02.04.2013, з 16.05.2013 по 04.03.2014, з 14.03.2014 по 23.02.2022.

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (пункт 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV).

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції, що відповідача необхідно зобов`язати призначити позивачу пенсію за віком з 04.02.2023, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року в справі №300/7342/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 20 березня 2024 року.