Справа № 240/28190/23
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 11203000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до стажу періоди з 31.03.1992 року по 27.08.1994 року з 01.08.1985 року по 05.02.1986 року та з 11.03.1986 року по 01.01.1990 року та з 28.01.1999 року по 31.08.1999 року та з 26.05.2002 року по 31.08.2002 року з 01.09.1999 року по 25.05.2002 року, починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 01.07.2023.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії. Однак, 22.09.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було прийнято рішення, в якому зазначалось, що для призначення пенсії за віком відсутні підстави, оскільки загальний стаж позивача складає 29 років 4 місяці 26 днів із необхідних 30 років. Вказано, що період по трудовій книжці з 31.03.1992 року по 27.08.1994 року до стажу роботи позивача не зарахований у зв`язку з тим, що вона в цей період працювала в росії, також не був зарахований період перебування у відрядженні з військовим чоловіком з 01.08.1985 року по 05.02.1986 року, з 11.03.1986 року по 01.01.1990 року, з 28.01.1999 року по 31.08.1999 року, з 26.05.2002 року по 31.08.2002 року та період роботи в посольстві Румунії з 01.09.1999 року по 25.05.2002 року. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулась з вказаним позовом до суду.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
Через відділ документального забезпечення суду 14.11.2023 надійшов відзив на адміністративний позов та клопотання, в якому представник відповідача наголошує, що із заявою про призначення пенсії позивач зверталась саме до Головного управління Пенсійного фонду в м.Києві.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у в м.Києві 12.12.2023 подано відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовує, що з урахуванням наданих документів загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 29 років 04 місяці і 26 днів. До страхового стажу не враховані: період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю, з 01.08.1985 по 05.02.1986 та 11.03.1986 по 01.01.1990 згідно довідок від 27.05.1994 №507 та від 13.09.2023 №222/3/1352, оскільки згідно пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 року з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідкою, виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів які підтверджують зазначений період. Також, не врахований період трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.02.1986, з 31.03.1992 по 27.08.1994 - в школі №92 г. москва, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 23 березня 1992 року. Пенсія громадян, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Строки призначення пенсії визначаються відповідно cтатті 45 Закону №1058. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31.12.1991 року.
У відповідності до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до наказів Житомирського окружного адміністративного суду №01-62В від 05.10.2023 та №01-93В від 29.12.2023 головуючий суддя Шуляк Л.А. перебувала у щорічній відпустці в період з 16.10.2023 по 27.10.2023 та у період з 01.01.2024 по 05.01.2024 включно.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Встановлено, що позивач 15.09.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.
За результатами розгляду документів до загального стажу ОСОБА_1 не зараховано період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю, з 01.08.1985 до 05.02.1986 та 11.03.1986 до 01.01.1990 відповідно до довідок від 27.05.1994 №507 та від 13.09.2023 №222/3/1352, оскільки згідно з пунктом 13 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 року з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідкою (додаток 4), виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів які підтверджують зазначений період.
Також не зарахований до страхового стажу позивача період трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 06.02.1986, з 31.03.1992 до 27.08.1994 - в школі № 92 г. москва, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в угоді про гаранти прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 23 березня 1992 року.
Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV ).
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності на дату досягнення відповідного віку страхового стажу, зокрема, у період з 01 січня 2023 по 31 грудня 2023 - не менше 30 років.
Відповідно до абзацу 2 частини 4 ст. 26 Закону наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У відповідності до абзаців 1, 2 п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Що стосується незарахування ОСОБА_1 періоду з 01.08.1985 до 05.02.1986 та 11.03.1986 до 01.01.1990, суд вказує на наступне.
В обґрунтування своїх доводів, позивач зазначає, що у вказаний період, вона як дружина військовослужбовця проживала у місцевостях, де була відсутня можливість працевлаштування.
Пунктом 3 статті 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що дружинам (чоловікам) військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, до загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком, також може зараховуватись період проживання разом з чоловіком (дружиною) в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.
Згідно із частиною третьою статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.
Пунктом 13 Порядку №637 встановлено, що період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 №222/3/1352 від 13.09.2023, на яку посилається позивач, ОСОБА_2 проходив військову службу у період з 01.08.1986 по 23.06.1990 та разом з ним проживала дружина, яка мала спеціальність "Іноземні мови (дві мови)" і не працювала у періоди з 01.08.1985 по 05.02.1986 та з 11.03.1986 по 01.01.1990, у зв`язку з неможливістю працевлаштування за своєю спеціальністю.
Вказана довідка видана відповідно до Додатку №4 до Порядку про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).
З огляду на викладене, вказана довідка підтверджує той факт, що ОСОБА_1 у періоди з 01.08.1985 по 05.02.1986 та з 11.03.1986 по 01.01.1990 проживала з чоловіком у місцевості, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, а тому пенсійний орган неправомірно не зарахував вказані періоди до страхового стажу позивача, чим порушив її права.
Також, щодо незарахування періоду з 31.03.1992 по 27.08.1994 суд зауважує наступне.
Як зазначалось раніше, відповідачем не врахований період трудової діяльності згідно трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 06.02.1986, з 31.03.1992 по 27.08.1994 - в школі №92 г. москва, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 23 березня 1992 року.
Суд враховує, що У своєму рішенні № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 р. Конституційний Суд дійшов висновку, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
13.03.1992 року Україна стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення (надалі - Угода).
29.11.2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року у м. москві.
Разом з тим, суд вважає, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивачки в РФ, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 1 Угоди закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 5 Угоди встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.
Згідно з частинами 2 та 3 ст.6 Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.
Пунктом 2 ст. 13 Угоди передбачено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
З трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 06.02.1986 встановлено, що з 31.03.1992 по 27.08.1994 позивач працювала в школі №92 м. москва, що підтверджується записами з 5 по 8.
Записи в трудовій книжці зроблені охайно, з посиланням на відповідні накази та із проставленням печаток. Вказана трудова книжка була додана до заяви позивача про призначення пенсії.
Таким чином, враховуючи положення вказаної вище Угоди, яка у спірні періоди роботи позивача була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав, та Україна на той момент була учасником вказаної Угоди, суд вважає, що стаж набутий позивачем на території РФ підлягає визнанню на території України та повинен бути зарахований до стажу позивача.
Також суд вважає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
За таких обставин, суд робить висновок, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду з 31.03.1992 по 27.08.1994 роботи позивача на території РФ є протиправними, а вимоги позивача в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Частинами 7, 8 статті 37 Закон України ''Про дипломатичну службу'' передбачено, що час перебування за кордоном дружини (чоловіка) працівника дипломатичної служби за місцем проходження дипломатичної служби, відрядження до закордонної дипломатичної установи зараховується до страхового стажу, про що Міністерство закордонних справ України робить запис у трудовій книжці зазначених осіб.
Так, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 06.02.1986, встановлено, що запис №10 від 29.01.1999 свідчить про звільнення позивача та наступний запис №11 від 09.09.2002 свідчить про призначення ОСОБА_1 на посаду вчителя німецької мови в гімназію №143 м.Києва.
Тобто, в період з 30.01.1999 по 08.09.2002 трудова книжка позивача не містить жодних записів здійснених Міністерство закордонних справ України, як визначено у ст.37 Закону України ''Про дипломатичну службу''.
Також, довідкою військової частини НОМЕР_2 від 28.08.2023 №222/7/458 засвідчується те, що ОСОБА_1 проживала разом з чоловіком та мала спеціальність "Вчитель іноземної мови" і не працювала в період з 29.01.1999 по 02.10.2002 у зв`язку з неможливістю працевлаштування за даною спеціальністю.
В свою чергу, надана позивачем довідка до матеріалів позовної заяви №371 від 07.10.2002 свідчить про те, що з 01.09.1999 по 25.05.2002 ОСОБА_1 працювала вчителем німецької мови при Посольстві росії в Румунії.
Тобто, позивачем під час подачі заяви про призначення пенсії та для розгляду позовної заяви подані письмові докази, дані яких суперечать одне одному, а саме: відповідно до довідки від 28.08.2023 №222/7/458 позивач не працювала в період з 29.01.1999 по 02.10.2002 у зв`язку з неможливістю працевлаштування за даною спеціальністю, в свою чергу відповідно до довідки №371 від 07.10.2002 ОСОБА_1 в період з 01.09.1999 по 25.05.2002 працювала вчителем німецької мови при Посольстві росії в Румунії.
А тому, з огляду на викладене, в суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу позивача періоду з 25.01.1999 до 02.10.2002 та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
В свою чергу, суд не надає оцінку незарахування позивачу періоду з 04.11.2007 по 27.11.2011 до страхового стажу, оскільки ОСОБА_1 не оскаржує рішення в цій частині.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01 липня 2023 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.9 КАС України).
Згідно із ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 18.07.2023 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке визначене за принципом екстериторіальності відповідно до п.4.2 Порядку.
Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.
Згідно абзацу шостому підпункту 3, підпункту 4 пункту 4 Положення № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: організовує роботу управлінь Фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці; забезпечує своєчасне і в повному обсязі виплату щомісячного довічного утримання суддям у відставці та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.
Таким чином, відповідачі входять в єдину систему територіальних органів Пенсійного фонду України.
З огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, з метою ефективного захисту права позивача на належне пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.07.2023 про призначення пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання позивача.
Враховуючи, що судом обрано інший спосіб захисту порушеного права, ніж просив позивач, позов слід задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд, згідно ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Розподіл судових витрат проводиться судом відповідно до ст.139 КАС України.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.07.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 20 березня 2024 року.

Суддя Л.А.Шуляк