Справа № 420/30331/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/30331/23

Перша інстанція: суддя Марин П.П.,

повний текст судового рішення

складено 27.11.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Осіпова Ю.В.,
судді -Джабурії О.В.,
при секретарі -Абович Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеський державний університет внутрішніх справ МВС України про визнання протиправним та скасування протоколу та наказу, визнання недійсним диплом, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеський державний університет внутрішніх справ МВС України в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати протокол засідання спеціалізованої вченої ради ДФ 41.884.017 від 27.07.2021 року про визнання та присудження ОСОБА_2 звання доктора філософії;

- скасувати протокол за результатами таємного голосування членів спеціалізованої вченої ради ДФ 41.884.017 в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 27.07.2021 року із захисту дисертації на здобуття ступеня доктора філософії за спеціальністю 081 «Право» та присудженню ОСОБА_2 наукового ступеню доктора філософських наук;

- скасувати наказ МОН за №1017 у частині якого було затверджено рішення спеціалізованої вченої ради ДФ 41.884.017 про присудження ступеня доктора філософії з галузі знань та за спеціальності «Право», яким ОСОБА_2 виданий диплом за номером ДР 002694;

- визнати недійсним диплом доктора філософії з галузі знань за спеціальності «Право» за номером ДР 002694 на ім`я ОСОБА_2 , який виданий ОДУВС 08.10.2021 року з порушенням п.30 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року №167 «Про присудження ступеня доктора філософії»;

- зобов`язати Міністерство освіти і науки України повторно розглянути атестаційну справу та дисертаційну роботу ОСОБА_2 на тему «Кримінологічна характеристика та запобігання злочинності у Збройних Силах України» на здобуття наукового ступеня доктора філософії за спеціальністю 081 «Право», із залученням фахівців, які не брали участь у попередній експертизі дисертації, та після усунення недоліків згідно норм Постанови.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 року адміністративний позов залишений без руху, позивачу повідомлено про необхідність усунути, зазначені в ухвалі суду недоліки, у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали, шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку та докази поважності причин його пропуску, а також шляхом надання адміністративного позову, оформленого у відповідності до вимог ст.160, ст.161 КАС України та докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги з наданням його копії з додатками для відповідача та третьої особи.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 року в задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено, адміністративний позов повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та складає шість місяців.

В обґрунтування пропуску строку на звернення до суду з адміністративним позовом позивач зазначив, що у вересні 2020 року, на кафедрі галузевого права історико-юридичного факультету Херсонського державного університету здобувачем Дмитренко Наталією Андріївною виконане дисертаційне дослідження на тему: «Кримінологічна характеристика та запобігання злочинності у Збройних Силах України» і подане на здобуття ступеня доктора філософії в галузі знань 08 «Право» за спеціальністю 081 «Право».

26.07.2021 року здобувачка ОСОБА_2 повідомила позивачу, як її науковому керівнику, що захист дисертації відбудеться 27.07.2021 року, що стало несвоєчасним повідомленням позивача про час та місце захисту дисертації.

Позивач вважає, що не своєчасне повідомлення про день та дату проведення захисту дисертації ОСОБА_2 позбавило його, як її наукового керівника, права виступити та зазначити про виявлені недоліки, чим порушено процедуру засідання Ради для захисту дисертації, а саме п.4.5 Положення про спеціалізовану вчену раду, яким передбачено - «Виступ наукового керівника».

Також позивач зазначає, що у серпні 2020 року він звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом про захист його порушених прав. Ухвалою від 12.11.2021 року позов залишено без розгляду. Про вказану ухвалу позивачу стало відомо, лише коли на його адресу у липні 2022 року надійшов лист з П`ятого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_2 , що підтверджується копією ухвали від 17.02.2022 року, з відміткою про роздрукування її помічником судді 04.07.2022 року.

Крім того, позивач вказує, що з 2000 року він є інвалід 2 групи, учасник бойових дій, а з 2016 року - є онкохворим, та потребує постійного нагляду лікарів та стаціонарного перебування у лікарнях.

Позивач зазначає, що враховуючи вказане та введений військовий стан у країні, можливість на захист своїх прав та інтересів в досудовому порядку, у нього з`явилося лише у серпні 2023 року, чим він і скористувався звернувшись із заявою до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправними та скасування наказу і рішення, зобов`язання вчинити дії.

Відмову від Міністерства освіти і науки України позивач отримав 04.11.2023 року, після чого і одразу звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відмовляючи в задоволенні заяви про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом та повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що позивач очевидно був обізнаний про оскаржувані рішення, тобто про можливе порушення прав позивача, і не був позбавлений можливості оскаржити їх протягом встановленого КАС України строку, пред`явивши відповідний позов. Також суд першої інстанції вважає, що зазначені позивачем обставини, з якими він пов`язує час пред`явлення ним позову, не можуть бути визнаними такими, які є об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів погоджується з такими доводами суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, з аналізу адміністративного позову, заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, апеляційної скарги та доданих письмових доказів, вбачається та позивачем не заперечується, що позивач був обізнаним про наявність оскаржуваних рішень та видачу диплому третій особі ще у 2021 році.

Про зазначене, зокрема, свідчать звернення позивача до ректора Одеського державного університету внутрішніх справ та відповіді на них, датовані 2021 роком. При цьому, відповідно до листа ОДУВС від 11.11.2021 року №1/3787, звернення позивача щодо протиправних дій спеціалізованої вченої ради ДФ 41.884.017 в Одеському державному університеті внутрішніх справ із захисту дисертації на здобуття ступеня доктора філософії за спеціальністю 081 «Право» та присудження ОСОБА_2 ступеня доктора філософії було адресовано до Міністерства освіти і науки України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що звернення позивача до Міністерства науки та освіти України та отримання у серпні 2023 року відповіді на нього не змінює тієї обставини, що про оскаржувані рішення позивачу було відомо ще у 2021 році.

Також про обізнаність позивача про існування оскаржуваних протоколів свідчить його звернення з адміністративним позовом до Одеського окружного адміністративного суду у вересні 2021 року (справа №420/16643/21).

У позові, заяві про поновлення строку на звернення до суду та в апеляційній скарзі позивач стверджує, що був необізнаний про прийняте Одеським окружним адміністративним судом рішення, а саме ухвалу про залишення адміністративного позову у справі №420/16643/21 без розгляду від 12.11.2021 року.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується інформацією з КП «ДСС», що копії документів по вказаній справі направлялись на електронну адресу позивача - .

Твердження позивача в апеляційній скарзі, що його володіння персональним комп`ютером та різними програмами, враховуючи електрону пошту, є мінімальними та те, що він втратив доступ до електронної пошти ще наприкінці 2020 року, загубивши записну паперову книжку в якій був записаний його логін та пароль доступу до електронної пошти, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки якщо доступ до електронної пошти було втрачено ще наприкінці 2020 року та позивач взагалі не вміє користуватися електронної поштою, стає незрозумілим навіщо позивач вказував адрес електронної пошти, доступ до якої було загублено, у позовній заяві з якою він звернувся до суду у вересні 2021 року, та чому позивач не повідомив суду про необхідність надсилання документів по справі на фізичну адресу позивача.

Крім цьому, зважаючи на те, що саме позивач був ініціатором судового процесу по справі №420/16643/21, його незацікавленість станом розгляду справи не свідчить про добросовісність дій позивача, як учасника судового процесу, та не може бути визнаною причиною, яка об`єктивно перешкоджала позивачу у захисті порушених на його думку прав.

Також в апеляційній скарзі позивач зазначає, що восени 2021 року країну накрила чергова хвиля COVID-19 і тоді коронавірусна інфекція вразила і позивача. Позивач звернувся за медичною допомогою, лікар надав йому консультацію та призначив лікування, лікування проходило амбулаторно без госпіталізації до лікарні, що викликало необхідність дотримання додаткових карантинних обмежень аби запобігти поширенню коронавірусної хвороби. Надалі, ще деякий час позивач перебував на самоізоляції утримуючись від контакту з іншими особами аби зменшити ризики інфікування, та, як виявилось маючи супутні хвороби коронавірусна інфекція виснажила його організм та призвела до ускладнень хвороби, оскільки з 2016 року він є онкохворим, та потребує постійного нагляду лікарів, після чого був нелегкий період реабілітації, тривалий час позивач не міг прийти до нормального стану. І вже після відносного одужання та проведення тесту на COVID-19, який дав негативний результат, 24.02.2022 року зі сторони Російської Федерації відбувся відкритий воєнний напад на Україну.

Колегія суддів відхиляє такі доводи позивача, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що він в період з моменту складення оскаржуваних протоколів та наказу по дату звернення до суду з даним позовом находився на лікарняному та мав проблеми зі здоров`ям, в тому числі, але не виключно, у зв`язку із COVID-19, які б об`єктивно унеможливлювали дотримання ним встановленого процесуальним законом строку звернення до суду з даним позовом.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, обставини, на які посилається позивача і які пов`язані з інфекцією COVID-19 восени 2021 року, не завадили позивачу звернутися у вересні 2021 року до суду з адміністративним позовом у справі №420/16643/21.

Стосовно введення в країні воєнного стану, колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли задовго до запровадження в Україні воєнного стану, а сам лише факт введення такого воєнного стану не є самостійною та беззаперечною підставою для визнання причин пропуску строку поважними.

Таким чином, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, які об`єктивно перешкоджали йому звернутись до суду у встановлений КАС України строк, а також доказів на підтвердження обставин зазначених в заяві про поновлення строку на звернення до суду та в апеляційній скарзі, зокрема, щодо неможливості звернутися до суду у зв`язку з дією воєнного стану та незадовільним станом здоров`я.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Повний текст складено та підписано 21 березня 2024 року.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді Ю.В. Осіпов О.В. Джабурія