Справа № 140/21061/23
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/21061/23 пров. № А/857/22487/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року (суддя- Плахтій Н.Б., ухвалене в м. Луцьк) у справі № 140/21061/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач 2) про визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо не нарахування, а ГУ ПФУ в Житомирській області щодо не виплати компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії та індексації пенсії в 2022 та 2023 роках; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії за період з 30.11.2021 по 30.04.2023 в розмірі 131,5% та провести індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнту збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення її пенсії (10846,37) з 01.03.2022 - 1,14 та з 01.03.2023 1,197, а ГУ ПФУ в Житомирській області провести відповідні виплати.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за несвоєчасно проведену виплату пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії за період з 30.11.2021 по 30.04.2023. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду ОСОБА_1 оскаржила його подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Вважає, що оскаржуване рішення винесене без належного з`ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить його змінити задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, а саме: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фондуУкраїни у Волинській області щодо не нарахування, а Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії та індексації її пенсії в 2022 та 2023 роках. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області нарахувати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії за період з 30.11.2021 по 30.04.2023 в розмірі 131,5% та провести індексацію її пенсії із застосуванням коефіцієнту збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення її пенсії (10846,37) з 01.03.2022р. - 1,14 та з 01.03.2023 1,197, а Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести відповідні виплати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що у 2019 році пенсія позивачу ще не була призначена, а відтак не індексувалась у 2019 році і не могла у 2019 році проіндексована. Вважає, що інші норми відсутні, які б в наступних роках за 2019 для першої індексації встановлювали базу, відмінну від встановленої частиною 2 статті 42 Закону №1058-IV та пунктом 1 Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими врегульовано що збільшенню підлягає показник середньої заробітної плати по Україні, який застосовується при обчисленні пенсії особи.

Відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції поданий не був.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.02.2023 у справі №140/8085/22 зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області призначити ОСОБА_1 з 30.11.2021 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.

Згідно рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 19.04.2023 №329, позивачу за рішенням суду призначено пенсію з 30.11.2021.

Позивач 07.06.2023 звернулася до відповідачів із заявою, у якій просила провести індексацію пенсії у 2022 та 2023 роках на коефіцієнти збільшення 1,14 та 1,197, а також виплатити компенсацію в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії.

Листом від 06.07.2023 №22715-20689/К-02/8-0300/23 відповідач 1 повідомив ОСОБА_1 про те, що питання щодо виплати пенсії, подальших її перерахунків розглядається ГУ ПФУ в Житомирській області за місцем проживання.

Листом від 10.07.2023 №24448-23306/К-02/8-0600/23 відповідач 2 повідомив позивача про те, що оскільки для обчислення пенсії враховано показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені внески, за 2019-2021 роки, тому перерахунок пенсії з урахуванням коефіцієнтів підвищення не проводився. Виплата коштів на виконання рішення суду має разовий характер, тому компенсація за втрату частини доходів не нараховується.

Позивач, не погодившись із діями відповідача звернувся до суду з позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Як вірно зазначено судом першої інстанції питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно статей 3, 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Норми Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Враховуючи наведене суд першої інстанції вірно зазначив, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, індексації грошових доходів громадян, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини, так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до статті 6 Закону №2050-ІІ, пункту 7 Порядку №159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі індексації заробітної плати (грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Формулювання використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постановах від 14.04.2021 у справі №465/322/17, від 04.03.2021 у справі №520/34/17, від 20.04.2022 у справі №461/1390/16-а, від 05.07.2022 у справі №420/7633/20.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, спірним питанням у цій справі є, зокрема, правомірність дій відповідачів щодо відмови у проведенні нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Апеляційним судом встановлено, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10.02.2023 у справі №140/8085/22 ГУ ПФУ у Волинській області з 30.11.2021 призначено ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (рішення про призначення пенсії від 19.04.2023 №329).

Разом з тим, ГУ ПФУ в Житомирській області в квітні 2023 року перерахувало кошти в сумі 77414,48 грн за період з 30.11.2021 по 30.04.2023 разом з поточною пенсією на рахунок позивача в АТ «Ощадбанк», що слідує з листа відповідача2 від 10.07.2023.

Отже, в даному випадку наявна несвоєчасна виплата сум пенсії органом, що виплачує пенсію за місцем проживання позивача, тобто відповідачем 2, а тому ОСОБА_1 має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати. При цьому суд враховує, що повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ у Волинській області, проте обов`язок виплати пенсії, у випадку її призначення, залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Житомирській області.

Щодо визначення конкретного розміру компенсації, то суд першої інстанції вірно вказав, що приписи частини 2 статті 46 Закону №1058-ІV застосовуються з урахуванням норм статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення термінів їх виплати», згідно якої сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться), а тому захист такого порушеного права полягає у зобов`язанні відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії. Розрахунок же суми покладається на відповідача, проте як вбачається з матеріалів справи, позивачем самостійно визначено відсоток індексу інфляції компенсації втрати частини доходів, а тому в цій частині судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №816/1627/18.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання провести індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнту збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення її пенсії з 01.03.2022 та з 01.03.2023, колегія суддів зазначає наступне.

Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі Закон №1058-IV), вказано, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Згідно пункту 5 Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124, у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 р. на коефіцієнт, визначений згідно з абзацом першим пункту 4 цього Порядку.

Кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Слід зазначити, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» встановлено, що у 2022 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14.

Також, аналогічна норма міститься в пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», якою передбачено відповідне збільшення на коефіцієнт 1,197.

Таким чином, у 2022 та 2023 роках індексації підлягають пенсії, які призначені із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки, тоді як при обчислення пенсії позивача такий показник застосовано за 2019-2021 роки.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що підстави для індексації пенсії позивача відсутні.

З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправними дій ГУ УПФ в Житомирській області щодо відмови у виплаті позивачу компенсації втрати частини за несвоєчасно проведену виплату пенсії та зобов`язання пенсійного органу нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії за період з 30.11.2021 по 30.04.2023, в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 140/21061/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга