Справа № 300/8680/23
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" березня 2024 р. справа № 300/8680/23
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №010699 від 29.09.2023, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, перевізник, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Білянський Назарій Сергійович (надалі по тексту також - представник позивача, адвокат, ОСОБА_2 ), звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі по тексту також - відповідач, контролюючий орган, Укртрансбезпека) про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №010699 від 29.09.2023 (надалі по тексту також - оскаржувана постанова).
Підставою звернення із вказаним позовом є протиправне, на переконання позивача, прийняття контролюючим органом постанови №010699 від 29.09.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, з порушенням норм матеріального права, правової процедури та невірного встановлення фактичних обставин, 29.09.2023 прийнято постанову №010699 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 гривень.
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 22.12.2023 відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.14).
На виконання вимог ухвали суду від 22.12.2023 відповідач подав заяву від 01.01.2024 про долучення доказів та пояснень, щодо обставин справи з відповідними письмовими докази, реєстрацію яких проведено в суді 08.01.2024 за вх.№653/24 (а.с.20-36).
Також відповідач скористався правом на подання відзиву від 01.01.2024 на позовну заяву, який 08.01.2024 зареєстрований в суді із відповідними доказами за вх.№652/24 (а.с.37-65). Контролюючий орган не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема, посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області 01.08.2023 на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок та направлення на рейдову перевірку №000316 від 28.07.2023 на автодорозі Р-21 "Долина-Хуст", с. Шевченкове, проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки FORD модель TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень вантажів. В ході здійснення рейдової перевірки посадовою особою відповідача зафіксовано порушення, а саме: відсутність у водія транспортного засобу ОСОБА_3 (надалі по тексту також водій, ОСОБА_3 ) індивідуальної контрольної книжки водія або графіка змінності водія та санітарної книжки. Відтак, під час перевірки виявлено порушення вимог статті 48 Закону №2344-ІІІ, пункту 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 за №340 (надалі по тексту також Положення №340) та пункту 12.4 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за №363 (надалі по тексту також Правила №363), за яке передбачена відповідальність абзацом 3 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Як наслідок, за порушення вимог додержання законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом контролюючим органом прийнято постанову №010699 від 29.09.2023. Відповідач заперечує доводи позивача стосовно того, що останній не є перевізником, оскільки під час перевірки 01.08.2023 водій транспортного засобу надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіля марки FORD модель TRANSIT, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно якого власником транспортного засобу є ОСОБА_1 . При цьому, відповідно до положень статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документ, який засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, для автоперевізника є обов`язковим документом для здійснення перевезень вантажів. Як наголосив відповідач, власник транспортного засобу в разі тимчасової передачі права користування транспортним засобом іншій фізичній особі зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів, зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах ним використовується такий транспортний засіб (договір оренди та/або тимчасовий реєстраційний талон). Жодних документів, які б підтверджували передачу вказаного транспортного засобу в законне користування іншим особам не було у водія під час перевірки. Також відповідач зауважив, що транспортний засіб, належний позивачу, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу має повну масу 3 490 тон, та відповідно до пункту 6.1 Положення №340 не має обов`язку бути обладнаним діючим та повіреним тахографом, проте згідно пункту 6.3 того ж Положення №340 має обов`язок щодо ведення індивідуальної контрольної книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв. Такі документи до перевірки не надавались. Водій також не надав посадовій особі контролюючого органу санітарну книжку, чим порушив вимоги пункту 12.4 Правил №363.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, письмових пояснень, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 на підставі наказу БР-ОСУВ "Хортиця" №116/1/3076т від 04.06.2023 в період з 10.06.2023 по 17.10.2023 (день видачі довідки) бере участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, у складі Військової частини НОМЕР_4 . Вказана обставина підтверджується довідкою від 17.10.2023 за №1253 за підписом підполковника-командира Військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_4 (а.с.8) та відповідним записом у військовому квитку серії НОМЕР_5 (а.с.9).
Посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області, відповідно до щотижневого графіку проведення рейдових перевірок в період з 31.07.2023 по 06.08.2023, затвердженого 28.07.2023, і на підставі направлення на рейдову перевірку від 28.07.2023 за №000316, здійснено 01.08.2023 на автодорозі Р-21 у с. Шевченкове рейдову перевірку транспортного засобу марки FORD модель TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень вантажів (а.с.26-27).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіля марки FORD модель TRANSIT, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , такий автомобіль належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.29-30).
Транспортним засобом марки FORD модель TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 керував водій ОСОБА_3 , на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_6 , виданого 25.01.2017 (а.с.29).
За результатами перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складено акт від 01.08.2023 за №009934 (а.с.53), в якому зафіксовано, що під час надання послуг з перевезення вантажу, а саме пива по маршруту "Долина-Хуст", виявлено порушення вимог статті 48 Закону №2344-ІІІ, в розрізі не забезпечення водія індивідуальною контрольною книжкою водія або копією графіка змінності водіїв, чим порушено пункту 6.3. Положення №340 та відсутності у водія санітарної книжки всупереч вимогам пункту 12.4 Правил №363. Дане порушення встановлено у відношенні до ОСОБА_1 , як перевізника.
Зі змістом акта від 01.08.2023 за №009934 водій ОСОБА_3 ознайомлений, свідченням чого є власноруч написані пояснення про причини порушень, у яких зазначено : "… ОСОБА_5 попросив мене поїхати з ним забрати продукцію на його брата машині так як ця поламалася…". Водій не підписав вказаного акту, оскільки у графі "підпис" такий не міститься, уповноваженою особою контролюючого органу зазначено "відмовився" (а.с.53).
Не погоджуючись із рішенням відповідача, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, та без наявності на те обґрунтованих підстав, ОСОБА_6 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, ставлячи вимогу про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №010699 від 29.09.2023.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 за №2344-ІІІ (надалі по тексту також - Закон №2344-ІІІ), Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (надалі по тексту також - Порядок №1567), Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 за №340 та Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за №363 (надалі по тексту також Правила №363)
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 за №2344-III.
Нормативне регулювання статті 6 Закону України "Про автомобільні транспорт" свідчить, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, забезпечує серед іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.
Змістом абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 за №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 за №103 (надалі по тексту також - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (надалі по тексту також - Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури України і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Укртрансбезпека в силу вимог підпунктів 2, 19 пункту 5 Положення №103 відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 8 Положення №103).
Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.
Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (стаття 1 Закону України "Про автомобільний транспорт").
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт, визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006.
Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка. (пункт 12 Порядку №1567).
Як регламентовано пунктом 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Приписами пункту 15 Порядку №1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, поряд з іншим, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Згідно з пунктом 20 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області, відповідно до щотижневого графіку проведення рейдових перевірок в період з 31.07.2023 по 06.08.2023, затвердженого 28.07.2023 і на підставі направлення на рейдову перевірку від 28.07.2023 за №000316, здійснено 01.08.2023 на автодорозі Р-21 у с. Шевченкове рейдову перевірку транспортного засобу марки FORD модель TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень вантажів (а.с.26-27).
За результатами перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складено акт від 01.08.2023 за №009934 (а.с.53), в якому зафіксовано, що під час надання послуг з перевезення вантажу, а саме пива по маршруту "Долина-Хуст", виявлено порушення вимог статті 48 Закону №2344-ІІІ, в розрізі не забезпечення водія індивідуальною контрольною книжкою водія або копією графіка змінності водіїв, чим порушено пункту 6.3. Положення №340 та відсутності у водія санітарної книжки всупереч вимогам пункту 12.4 Правил №363.
Основним доводом позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови є безпідставна ідентифікація ОСОБА_1 , як "автомобільного перевізника" та "водія", оскільки останній під час проведення перевірки перебував в зоні бойових дій та не керував транспортним засобом марки FORD модель TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 .
В частині доводів позивача про помилкове віднесення відповідачем його до кола перевізників та допущеного порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", суд враховує наступне.
Положеннями статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Аналіз положень Закону України "Про автомобільний транспорт" дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством, які водій повинен мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.
Таке застосування коментованих положень закону відповідає правовим висновкам, що викладені у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №820/4624/17.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, нормами Закону №2344-III визначено обов`язок для автомобільних перевізників та водіїв мати і пред`являти саме в момент проведення перевірки контролюючому органу, визначені законодавством документи.
Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Як уже відзначалось судом вище по тексту судового рішення, під час перевірки 01.08.2023 водій транспортного засобу ОСОБА_3 надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки FORD модель TRANSIT, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , у відповідності до якого автомобіль належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.29-30)
У досліджуваному випадку не встановлено наявність у водія відповідного зареєстрованого у встановленому порядку права на здійснення господарської діяльності, як фізична-особа підприємець, в тому числі за КВЕД 49.41, такого ж не зареєстровано й у позивача.
В даному випадку, слід врахувати, що згідно абзацу 5 пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Крім того, відповідно до пункту 6.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.08.2010 за №379 (надалі по тексту також - Інструкція №379) за письмовою заявою власника ТЗ - фізичної особи, зразок якої наведено в додатку 14 до цієї Інструкції, про надання права керування цим ТЗ іншій фізичній особі (за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу власника та цю особу) працівниками Центру оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на термін, зазначений у заяві. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до ______ 20__ року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії ___ № ________". Заява подається власником ТЗ особисто або уповноваженою ним особою.
Згідно з пунктом 6.3. цієї Інструкції №379, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до _____ 20__ року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії ___ № ___________". Копія документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ, долучається працівниками Центру до матеріалів видачі тимчасового реєстраційного талона.
Таким чином, власник транспортного засобу в разі тимчасової передачі права користування транспортним засобом іншій фізичній особі зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах ним використовується такий транспортний засіб (договір оренди та/або тимчасовий реєстраційний талон).
Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів того, що автомобіль марки FORD модель TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 01.08.2023, тобто на час проведення рейдової перевірки, дійсно був переданий позивачем у встановленому порядку в користування ФОП ОСОБА_5 та/або ОСОБА_3 і перебував у володінні (користуванні) цих осіб на законних підставах (договори оренди/позики, акти здачі-приймання транспортного засобу, тимчасовий реєстраційний талон тощо) позивачем не надано та такі у матеріалах справи відсутні.
01.08.2023 здійснювалось перевезення вантажу, а саме "Пиво Закарпатське оригінальне 50п. ППБ", в кількості 44 штуки, ціна за одиницю товару 926,08 гривень всього 40 747,52 гривень, за допомогою транспортного засобу марки FORD модель TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 . В даній ситуації власник транспортного засобу, є одночасно і автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажу. Таким чином, ОСОБА_3 під час даного перевезення виступав водієм транспортного засобу, а не перевізником, доказів протилежного позивач не надав
Попри вказане, слід відзначити, що наявність чи відсутність трудових відносини між водієм та перевізником, не впливають на відсутність порушення законодавства про автомобільний транспорт з боку позивача, оскільки чинним законодавством не встановлено, що перевізником визнається виключно особа, котра перебуває в трудових відносинах з водієм.
Суд відзначав уже, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, а водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Таким чином, встановлення факту наявності, чи відсутності, будь-яких правових відносин між водієм та перевізником: по-перше, не впливає на встановлення особи перевізника; по-друге, виходить за межі повноважень посадових обов`язків співробітників Укртрансбезпеки.
І як наслідок, посилання позивача на те, що він не є суб`єктом правопорушення, оскільки не був водієм та не керував транспортним засобом марки FORD модель TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 є безпідставними та необґрунтованими.
На переконання суду, хибним є твердження, що передача водію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на підставі пункту 2.2. Правил дорожнього руху робить водія автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".
Так у подібних правовідносинах Верховний Суд дійшов наступних висновків:
- "…у даному випадку саме позивач, який є власником спірного транспортного засобу є перевізником і, відповідно, несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів" (постанова від 22.12.2021 у справі №420/3371/22);
- "…оскільки відповідачем в ході перевірки встановлено факт здійснення водієм перевезень на транспортному засобі, який належить позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, без оформлення документів передбачених Законом України "Про автомобільний транспорт", то оскаржувані постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт є правомірними та не підлягають скасуванню" (постанова від 19.03.2020 у справі №823/119/17);
- "…попри те, що наведені положення пункту 6.3 Інструкції №379 та пункту 16 Порядку №1388 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто як вважає позивач не містить імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом України "Про автомобільний транспорт". Тому з огляду на наведене, правове регулювання та в аспекті спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками судів про правомірність спірних постанов в цій частині" (постанова від 20.12.2018 у справі №804/8740/16).
Суд не заперечує можливість передачі права керування транспортним засобом на підставі положень пункту 2.2. Правил дорожнього руху право, втім у випадку саме використання такого автомобіля для цілей вантажного перевезення, що є доведеним у спірному випадку, то власник такого транспорту повинен бути обізнаний про дію Закону України "Про автомобільний транспорт" та про наслідки і відповідальність, яка визначена у випадку недотримання положень такого Закону.
Є неприпустимим свідома передача власником вантажного автомобіля для керування ним з метою фактичного перевезення вантажів, не з`ясовуючи мети та цілі використання.
Така поведінка не може виправдовувати власника транспортного засобу та відповідно звільняти його від відповідальності, встановленої Законом України "Про автомобільний транспорт".
Окремо суд погоджується із доводами представника відповідача, що з 01.10.2021, у зв`язку із внесенням змін до положень статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", приписи даної статті закону вже не розмежовують, які саме повинні бути перевезення вантажу, зокрема, на договірних умовах чи для власних потреб.
Позивач в силу вимог статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", будучи власником транспортного засобу (вантажного автомобіля), повинен нести відповідальність як автомобільний перевізник, незалежно від того як позивач здійснював перевезення вантажу на договірних умовах чи для власних потреб.
Отже, в даному випадку саме ОСОБА_1 , який є власником транспортного засобу марки FORD модель TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 , є перевізником і, відповідно, несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, незалежно від того хто керував таким автомобілем.
У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіля марки FORD модель TRANSIT, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , зазначено повну масу цього транспортного засобу 3 490 кг.
Так, відповідно до пунктів 1.2-1.3. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 за №340, це положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.
Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Відповідно до пункту 7.1 Положення №340 органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.
Пунктами 6.1.-6.3. Положення №340 визначено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.
Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Згідно пункту 1.5 цього Положення графік змінності - документ, який визначає початок та кінець робочої зміни на кожний день календарного місяця, а також вихідні дні.
При підсумованому обліку робочого часу праця водіїв регулюється графіками змінності водіїв колісних транспортних засобів (додаток 1), які складаються на весь обліковий період і якими визначаються тривалість щоденної роботи (зміни), робочих днів (зміни) та вихідних днів, при цьому забезпечується наявність не менше ніж одного вихідного дня протягом тижня (пункт 2.4. Положення №340).
В силу вимог пункту 6.4. Положення №340 графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника.
У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).
Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 за №385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті.
Як зазначено у пунктах 3.3., 3.5. і 3.6 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом використовує тахокарти (у разі використання аналогового
тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.
Перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною
кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий).
Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, а перевізники повинні забезпечувати водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт.
У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності згідно додатку 4 до Положення №340.
При цьому, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3 до Положення №340) або повинен мати копію графіка змінності водіїв (додаток 1 до Положення №340).
Виходячи із вказаних положень можна дійти висновку про те, що законодавець чітко розмежовує порядок ведення обліку робочого часу і відпочинку у водіїв колісних транспортних засобів повною масою понад 3,5 тон і транспортних засобів, повна маса яких становить 3,5 тон і менше.
Як уже встановлено судом вище по тексту судового рішення, повна маса автомобіля марки FORD модель TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 становить 3 490 кг, тобто до 3,5 тон.
Відповідно, в силу вимог пункту 6.1 Положення №340, позивач не мав обов`язку щодо обладнання даного транспортного засобу діючим та повіреним тахографом, в тому числі забезпечення водія тахокартами, однак в силу вимог пункту 6.3 вказаного Положення водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.
З огляду на зміст пункту 6.3 Положення №340, суд приходить до висновку, що вказана норма поширюється на усі транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3,5 тон, а не на вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон.
В силу вимог пункту 6.1 Положення №340 позивач не має обов`язку щодо обладнання транспортного засобу марки FORD модель TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 , діючим та повіреним тахографом, проте згідно пункту 6.3 Положення №340 позивач має обов`язок щодо забезпечення ведення індивідуальної контрольної книжки водія або наявності копії графіка змінності водіїв, оскільки чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.
Під час рейдової перевірки відповідачем встановлено відсутність у водія транспортного засобу індивідуальної контрольної книжки водія або графіка змінності водія, наявність яких перевіряється разом іншими обов`язковими документами після зупинки транспортного засобу.
ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б свідчили про наявність у водія індивідуальної контрольної книжки або копії графіка змінності водіїв, та не заперечив факту їх відсутності.
Посадовими особами контролюючого органу встановлено порушення пункту 12.4 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за №363, а саме водій (експедитор), зайнятий перевезенням харчових продуктів, повинен мати санітарну книжку з результатами медичного огляду.
Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за №363, визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.
Приписами пункту 92 частини 1 статті Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" від 23.12.1997 за №771/97-ВР, в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, харчовий продукт - речовина або продукт (неперероблений, частково перероблений або перероблений), призначені для споживання людиною. До харчових продуктів належать напої (в тому числі вода питна), жувальна гумка та будь-яка інша речовина, що спеціально включена до харчового продукту під час виробництва, підготовки або обробки. Термін "харчовий продукт" не включає: корми; тварин, які не призначені для споживання людиною живими; рослини (до збору врожаю); лікарські засоби; косметичні продукти; тютюн і тютюнові вироби; наркотичні і психотропні речовини у межах визначень Єдиної Конвенції ООН про наркотики 1961 року і Конвенції ООН про психотропні речовини 1971 року; залишки та забруднюючі речовини.
Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 за № 481/95-ВР у статті 1 визначає категорію пиво - насичений діоксидом вуглецю пінистий алкогольний напій із вмістом спирту етилового від 0,5 відсотка об`ємних одиниць, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, що відноситься до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203.
Суд приходить до висновку, що вантаж "Пиво Закарпатське оригінальне 50п. ППБ", в кількості 44 штуки, ціна за одиницю товару 926,08 гривень, всього 40 747,52 гривень, перевезення якого здійснювалось за допомогою транспортного засобу марки FORD модель TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 , є харчовим продуктом.
Звідси, в силу вимог пункту 12.4 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за №363, для перевезення вказаного вантажу ОСОБА_3 повинен мати санітарну книжку з результатами медичного огляду.
Під час проведення перевірки водій ОСОБА_3 не надав відповідачу санітарної книжки. Позивач, в свою чергу, не надав суду жодних пояснень з приводу наявності/відсутності такої у водія, та не надав доказів на підтвердження/спростування такої обставини.
Вкотре суд наголошує, що власник транспортного засобу, передаючи право керування вантажного автомобіля іншим особам, які фактично здійснюють вантажне перевезення, повинен усвідомлювати про настання відповідальності, встановленої Законом України "Про автомобільний транспорт". В такому випадку наслідки такої відповідальності у даній справі мають саме для власника транспортного засобу, а у випадку введення водія чи іншої особи/суб`єкта в оману власника, в тому числі щодо цілей і мети використання вантажного автомобіля, то такі питання між вказаними особами вирішуються поза межами даного публічно-правового спору, та містять приватноправовий характер. Власник автомобіля не позбавлений можливості в установленому порядку ініціювати питання по відшкодування водієм відповідної шкоди, втрат чи штрафі, які такий власник поніс внаслідок дій водія.
Так в силу вимог статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник повинен забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
За таких обставин непред`явлення водієм індивідуальної контрольної книжки або графіка змінності водія та санітарної книжки з результатами медичного огляду посадовим особам відповідача під час проведення рейдової перевірки є підставою для застосування до автомобільного перевізника відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, в адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини 3 статті 2, частини 2, 4 статті 9, частина 3 статті 77, частина 6 статті 94 КАС України).
У відповідності до частини 2 статті 9 КАС України Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
ОСОБА_1 у позовній заяві жодним чином не заперечував складу правопорушення, зафіксованого в акті від 01.08.2023 за №009934, доводи позивача зводились до помилкової ідентифікації його, як автомобільного перевізника та водія, оскільки останній на момент проведення перевірки перебував у зоні бойових дій в Донецькій області. Також ОСОБА_1 не заперечив відсутності у водія ОСОБА_3 під час здійснення перевезення на транспорті марки FORD модель TRANSIT, державний номерний знак НОМЕР_1 власником якого є позивач, документів зафіксованих в акті від 01.08.2023 за №009934, а саме: індивідуальної контрольної книжки водія або графіка змінності водія та санітарної книжки.
Суд вжив всіх заходів на з`ясування обставин, які мають значення для даної справи, в тому числі витребував додаткові пояснення і докази з власної ініціативи.
Представлені відповідачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.09.2023 за №010699, є правомірною, прийнятою обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені перевіркою порушення у відношенні до позивача, суд не знайшов підстав вважати протиправним застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 гривень та прийняття оскаржуваної постанови від 29.09.2023 за №010699 не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
В сукупності вказаного вище, суд робить висновок про не обґрунтованість адміністративного позову, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає, що позивач на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.
Суд не стягує з відповідача витрати по сплаті судового збору так як останні позивачем фактично не понесені.
Сторонами по справі не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ), АДРЕСА_2 ;

представник позивача - Білянський Назарій Сергійович (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №001361 від 31.08.2018), АДРЕСА_3 ;

відповідач - Державна служби України з безпеки на транспорті (ідентифікаційний код юридичної особи 39816845; вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Тополина, 3, с. Угорники, Івано-Франківськ місто, Івано-Франківська область, 76492).

Суддя Чуприна О.В.