Справа № 761/26005/22
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

за участю секретаря: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 10.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14 грудня 2023 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби України у м. Києві, посилаючись на порушення Шевченківським районним судом м.Києва норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

02 лютого 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції. У відзиві представник позивача просить розглянути його заяву про розподіл судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з переглядом рішення Шевченківського районного суду міста Києва в суді апеляційної інстанції у розмірі 5470 грн. 00 коп. (витрати на професійну правничу допомогу адвоката).

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні, суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2022 року посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві, на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві № 3335-п від 30 серпня 2022 року та направлень на перевірку від 15 вересня 2022 року, у присутності управителя магазину Власенко А.О. проведено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю Об`єднана торговельна компанія «ЄВРОПЛЮС»: магазина, розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Хрещатик, 22, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами).

За результатами проведеної перевірки складено Акт фактичної перевірки від 02 листопада 2022 року, відповідно до якого під час перевірки встановлено порушення вимог пункту 6 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148, а саме, товариством через ПРРО за № проведено розрахунок готівкою протягом дня по одному платіжному документу (фіскальний чек) на суму у розмірі більшому за 50 000,00 грн, а саме: 10.09.2022 року о 12:26 на суму 62 070 грн. та 24.06.2022 року о 14:12 чек на суму 67 999 грн., 21.06.2022 о 16:55 на суму 55 699 грн.

На підставі Акту 08.11.2022 р., відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення № 15286, яким зафіксовано адміністративне правопорушення щодо головного бухгалтера TOB ОТК "ЄВРОПЛЮС" (код ЄДРПОУ - 30217001) ОСОБА_1 про порушення останньою п. 6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 (із змінами та доповненнями).

На підставі Протоколу та Акту, 10.11.2022 р. в.о. начальника Головного управління ДПС у м. Києві Оксаною Датій винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, далі - Постанова, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 17000 грн за порушення ч. 2 ст. 163-15 Кодексу України про адміністративне правопорушення далі - КУпАП.

Вважаючи оскаржувану постанову відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували, що позивач дійсно була завчасно та належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду порушеної відносно неї справи про адміністративне правопорушення, отже розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся за відсутності позивача, якої при цьому не було своєчасно повідомлено про розгляд справи, що в силу приписів ч.1 ст.268 КупАП, виключало можливість розгляду справи.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148, якою затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.163-15 КУпАП порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), у тому числі перевищення граничних сум розрахунків готівкою, недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів - тягне за собою накладення штрафу на фізичну особу - підприємця, посадових осіб юридичної особи від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, що дія, передбачена частиною першою цієї статті, вчинена особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.6 р.ІІ "Вимоги до організації готівкових розрахунків" Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого постановою правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами:1) між собою - у розмірі до 10000,00 грн включно; 2) з фізичними особами - у розмірі до 50000,00 грн включно.

Суб`єкти господарювання у разі зняття готівкових коштів із поточних рахунків з метою здійснення готівкових розрахунків із фізичними особами зобов`язані надавати на запит банку (філії, відділення) підтвердні документи, на підставі яких здійснюються такі готівкові розрахунки, необхідні банку (філії, відділенню) для вивчення клієнта з урахуванням ризик-орієнтованого підходу.

Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи/юридичних осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку (далі - небанківські установи), шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку. Кількість суб`єктів господарювання та фізичних осіб, з якими здійснюються готівкові розрахунки, протягом дня не обмежується.

Обмеження, установлене в пункті 6 розділу II цього Положення, стосується також розрахунків під час оплати за товари, придбані на виробничі (господарські) потреби за рахунок готівки, одержаної за допомогою електронного платіжного засобу.

Отже, перевищення протягом одного дня обмеження щодо здійснення розрахунку готівкою з фізичними особами понад 50000,00 грн є підставою для притягнення відповідальної особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-15 КУпАП.

У випадку, якщо таке правопорушення вчинено особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення, до неї підлягає застосуванню санкція, передбачена ч.2 ст.163-15 КУпАП.

Колегія суддів звертає увагу, що з протоколу від 08 листопада 2022 року №15286 вбачається відсутність інформації щодо притягнення позивача до відповідальності раніше.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а саме з акту фактичної перевірки від 02.11.2022 також не вбачається обставини щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-15 КУпАП.

Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.163-15 КУпАП, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було встановлено обставини, підтвердженої відповідними належними і допустимими доказами, що протягом року позивача було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення.

Крім того, згідно зі ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що у протоколі від 08.11.2022 №15286 про адміністративне правопорушення наявні відомості виключно про місце і дату розгляду справи, однак відсутня будь-яка інформація про час її розгляду.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідний протокол складено за відсутності позивача та направлено йому засобами поштового зв`язку і отримано ним лише 10.11.2022 (а.с.24-25), тобто в день розгляду справи про адміністративне правопорушення та складання оскаржуваної постанови від 10.11.2022.

Колегія суддів звертає увагу, що направлення особі відповідного повідомлення про розгляд справи за відсутності доказів його отримання адресатом, в жодному разі не свідчить про його обізнаність із таким повідомленням та не може бути розцінено, як своєчасне і належне сповіщення особи про місце і час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Отже, оскільки у відповідача була відсутня інформація щодо належного і своєчасного сповіщення позивача про місце і час розгляду справи про адміністративне правопорушення і конверт з таким відправленням не повернувся відправнику неврученим з незалежних від нього причин, в даному випадку відповідач не мав правових підстав для розгляду справи про вчинене позивачем адміністративне правопорушення за його відсутності.

Таким чином, позивача було позбавлено можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, зокрема: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до вимог статті 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Отже, приписами ст. 38 КУпАП встановлено строки, після закінчення яких виключається накладення адміністративних стягнень.

У відповідності до пункту 7 статті 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Як вбачається зі змісту ст. 38 КУпАП, початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.

У свою чергу, норми КУпАП не містять визначення поняття "триваюче правопорушення".

Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02 серпня 2013 року № 6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права "триваючими" визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що порушення порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги), а саме: здійснення розрахунків готівковими коштами понад встановлені граничні суми розрахунків, протягом одного дня, одним платіжним документом, є разовим правопорушенням, оскільки таке правопорушення немає триваючого характеру й завершується у момент здійснення розрахунку (в даному випадку це дата фіскальних чеків 21.06.2022 р. та 24.06.2022 р.).

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 761/25397/16-а наголосив, що порушення порядку проведення розрахунків є разовим правопорушенням, оскільки таке правопорушення немає триваючого характеру й завершується у момент здійснення розрахунку.

Даний висновок також викладений у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №158/286/17, від 24 січня 2019 року у справі №203/28/17 (2-а/0203/31/2017).

Враховуючи вищезазначене, доводи апелянта про те, що порушення, передбачене частиною 2 статті 163-15 КУпАП, є триваючим колегія суддів вважає безпідставними.

Оскільки правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності не носить характер триваючого, на час винесення оскаржуваної постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності.

Як наслідок, відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу поза межами строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Щодо наявності правових підстав для стягнення на користь позивача понесених ним у суді першої інстанції витрат на правничу допомогу в розмірі 5470,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Приписи ч.ч. 1-2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Положеннями частини 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Матеріали справи свідчать, що на підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем надано: Договір про надання юридичних послуг від 05 листопада 2022 року № 22/11-1; Розрахунок розміру правничої (правової) допомоги від 21.11.2022 року; Додаткова угода до Договору про надання правової (правничої) допомоги №22/11-1 від 01.03.2023 року; акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 22 листопада 2023 року; деталізація послуг (робіт) з наданням правничої (правової) допомоги.

Відповідно до деталізації послуг (робіт) з наданням правничої (правової) допомоги, позивачу в першій інстанції були надані наступні послуги:

1. Вивчення, правовий аналіз матеріалів та надання правового висновку щодо визнання протиправною та скасування постанови від 10.11.2022 Головного управління ДПС у м. Києві про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), винесеної на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 15286 від 08.11.2022 та акту фактичної перевірки від 02.11.2022, закрити справу про адміністративне правопорушення - 0,10 год, вартість 911,67 грн.;

2. Складення позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови від 10.11.2022 Головного управління ДПС у м. Києві про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 - 0,30 год, вартість 2735,00 грн.

3. складання відповіді на відзив Головного управління ДПС у м. Києві на позовну заяву - 0,20 год, вартість 1823,33 грн. Разом 5470,00 грн.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 року у справі № 810/2760/17, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат понесених на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи, що спростовує доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача.

На переконання колегії суддів, заявлений до відшкодування позивачем в суді першої інстанції розмір витрат на правову допомогу у сумі 5 470 грн. є співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг.

З огляду на зазначене, доводи апелянта про неспівмірність стягнутих судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів вважає необґрунтованими.

Також, у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить розглянути його заяву про розподіл судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з переглядом рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14.12.2023 в суді апеляційної інстанції у розмірі 5470 грн. 00 коп.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представником позивача надано: розрахунок розміру правничої (правової) допомоги від 31.01.2024 року; акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 02 лютого 2024 року; деталізація послуг (робіт) з наданням правничої (правової) допомоги.

Відповідно до деталізації послуг (робіт) з наданням правничої (правової) допомоги, позивачу було надано наступні послуги: Складення відзиву на апеляційну скаргу від 23.01.2024 р. Головного управління ДПС м. Києва на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14.12.2023 р. по справі № 761/26005/22 - 1,00 год, вартість 5 470,00 грн.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 29 листопада 2021 року у справі № 420/13285/20, від 14 липня 2021 року у справі № 808/1849/18 вказав наступне: "…Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо".

Аналогічні правила застосовуються у постановах Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі №520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів, визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції враховує, що: дана справа є справою незначної складності, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів; справа містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмету доказування; адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі; під час апеляційного розгляду правова позиція позивача у справі не змінювалася; відзив на апеляційну скаргу є необ`ємним за розміром, наявна стала судова практика.

Також, колегія суддів звертає увагу, що представником позивача було подано до суду апеляційної інстанції лише відзив на апеляційну скаргу.

Беручи до уваги вищевказані обставини, колегія суддів вважає розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, які підлягають компенсації позивачу у розмірі 2 000,00 грн.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, скасування рішення суб`єкта владних повноважень та закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

В силу ч.3 ст.272 КАС України судове рішення суду апеляційної інстанції у даній справі не може бути оскаржене.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 14 грудня 2023 року та не є підставою для його скасування.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 229, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Сорочко Є.О.

Суддя Чаку Є.В.