Справа № 460/996/24
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2024 року м. Рівне №460/996/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати ППР Головного управління ДПС у Рівненській області форми "Ф" про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік № 0-1701 від 25.10.2023 року, № 0-1701 від 26.05.2023 року, № 0-1701 від 26.05.2023. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником нежитлових будівель. Також він є підприємцем та займається лісопильним і стругальним виробництвом з метою подальшої реалізації, використовує будівлі у своїй підприємницькій діяльності. В свою чергу, будівлі промисловості не є об`єктом оподаткування, тому рішення відповідача є протиправними та належать до скасування. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач подав відзив позовну заяву в якому позов не визнав та зазначив, що згідно з положеннями підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на права власності. Позивачем не надано первинних документів, які б підтверджували здійснення ним підприємницької діяльності та використання майна за призначенням у господарській діяльності. Окрім того, у власності позивача є нерухоме майно «Телятник», однак позивач не є сільськогосподарським товаровиробником. Тому уважає, що позовні вимоги є безпідставними та просить суд відмовити в позові повністю.

Позивач подав відповідь на відзив в якій на спростування доводів відзиву наводить тотожні за змістом позову доводи та аргументи.

Ухвалою суду від 30.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 16.02.2024 відмовлено в задоволення клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 07.03.2024 витребувано у відповідача докази на підтвердження обставин щодо надання ОСОБА_1 у 2022 році в оренду й експлуатацію нерухомого майна що розташоване в АДРЕСА_1 ; 68а; 68б, по якому виникло податкове зобов`язання за 2022 рік.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Видами діяльності позивача є : код КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництва (основний); 17.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 19.41 Вантажний автомобільний транспорт; 53.20 Інша поштова та кур`єрська діяльність; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.07.2008 № 19485988, позивачу на праві власності належить сушарка за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.12.2007 № 16913663, позивачу на праві власності належить навіс для розміщення стрічково-пильного пристрою та виробничі приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.04.2006 № 10272166, позивачу на праві власності належить телятник за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачу належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0098 за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого.

Відповідно до довідки Старости Старостинського округу № 2 (с. Зірне) Березнівської міської ради, Рівненського району Рівненської області № 621 від 28.12.2023, позивач дійсно проживає АДРЕСА_3 та займається підприємницькою діяльністю (переробка деревини) за адресою: АДРЕСА_1 .

26.05.2023 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 0-1701-UA0057923, яким визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік по об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 25849,20грн.

26.05.2023 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 0-1701-UA0057923, яким визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік по об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 17586,40грн.

25.10.2023 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 0-1701-UA0057923, яким визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік по об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 12743,47грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовної заявою.

Вирішуючи спір по суті та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пп.20.1.18 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. № 71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

Платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України).

Об`єктом оподаткування податком є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України).

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Водночас, згідно пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, для того, щоб об`єкт нерухомості, в тому числі його частка, не вважався об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та не породжував у його власника обов`язок зі сплати цього виду податків, він повинен відповідати сукупності таких обов`язкових умов:

- належати до будівель промисловості, що відносяться до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- використовуватися за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010;

- не здаватися їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Недотримання хоча б однієї із наведених вище умов унеможливлює поширення на відповідний об`єкт нерухомості положень пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 р. № 507, визначення належності будівлі до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі як виробничого так і невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 р. № 457 прийнято Класифікацію видів економічної діяльності (далі - ДК 009:2010), секціями B-F КВЕД якої визначено наступні види економічної діяльності: В - добувна промисловість і розроблення кар`єрів; С - переробна промисловість; D - постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря; Е- водопостачання; каналізація, поводження з відходами; - будівництво.

При цьому, секція "С" (переробна промисловість) КВЕД ДК 009:2010 включає в себе код 16 - Оброблення деревини та виготовлення виробів з деревини та корка, крім меблів: 16.1 - Лісопильне та стругальне виробництво.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належать, зокрема, сушарка загальною площею 497,1кв.м.за адресою: АДРЕСА_1 ; навіс для розміщення стрічково-пильного пристрою та виробничі приміщення загальною площею 587,7кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані будівлі за цільовим призначенням є приміщеннями для оброблення деревини.

Таким чином, належні позивачу будівлі безпосередньо задіяні у лісопильному та стругальному виробництві.

Про вказане свідчать відомості із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно з якими комплекс будівель і споруд розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0098 загальною площею 0,1га за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого.

Як наведено вище по тексту, позивач є фізичною особою-підприємцем, основний вид господарської діяльності якого є: код КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво.

Здійснення господарської діяльності позивачем за основним видом, підтверджується довідкою Старости Старостинського округу № 2 Березнівської міської ради, а також накладними про відпущення товару у 2022 році, долученими до матеріалів справи та декларацією платника єдиного податку позивача за 2022 звітний рік.

Отже, суд приходить до висновку про те, що об`єкти нерухомого майна, а саме: сушарка загальною площею 497,1кв.м.за адресою: АДРЕСА_1 та навіс для розміщення стрічково-пильного пристрою та виробничі приміщення загальною площею 587,7кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , які належать позивачу на праві власності, згідно пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування.

З огляду на вказане, податкові повідомлення рішення відповідача від 26.05.2023 за №№ 0-1701-UA0057923; 0-1701-UA0057923, є протиправними та належать до скасування.

Доречним буде звернути увагу і на те, що грошове зобов`язання на загальну суму 17586,40грн за податковим повідомленням-рішенням від 26.05.2023 № 0-1701-UA0057923, визначено позивачу по об`єкту нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, жодних доказів, які б свідчили, що у позивача наявне у власності нерухоме майно за вказаною адресою, матеріали справи не містять.

Крім того, доводи відповідача про те, що позивачем нерухоме майно, за яким визначено грошове зобов`язання, здавалося в 2022 році в оренду, є безпідставними та необґрунтованими, позаяк спростовуються матеріалами справи.

Більше того, ухвалою суду від 07.03.2024 такі докази витребовувалися у відповідача, та встановлювався строк для їх надання, однак, станом на час розгляду справи, ухвала суду не виконана, належні докази суду не надано.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 25.10.2023 № 0-1701-UA0057923, яким визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік по об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 12743,47грн.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, за вказаною адресою знаходиться нерухоме майно позивача, а саме: «Телятник» загальною площею 735,2кв.м.

Відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Правовий аналіз цієї норми вказує на те, що її застосування передбачає наявності двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Отже, до таких об`єктів нерухомості, до яких застосовується вказана податкова пільга, належать будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Так, згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, клас будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства з кодом 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. При цьому, він не включає споруди зоологічних та ботанічних садів (2412). До будівель з кодом 1271 відноситься: будівлі для тваринництва (1271.1); будівлі для птахівництва (1271.2), будівлі для зберігання зерна (1271.3), будівлі силосні та сінажні (1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (1271.5), будівлі тепличного господарства (1271.6), будівлі рибного господарства (1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (1271.9).

Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт «г» пункту 30.9 статті 30 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 Податкового кодексу України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небудь», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.

Відповідач в даній справі наполягає на тому, що позивачем не надано доказів тому, що він є сільськогосподарським товаровиробником та відповідно використовує своє приміщення «Телятник» у сільськогосподарській діяльності.

Суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до положень пп. 14.1.235 п. 14.1 ст.14 ПК, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп.14.1.235 п.14.1 ст. 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до пп. 5.2, 5.3 ст. 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у ст. 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 №2238-III (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 № 575-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин): виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, само зайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Відповідно, системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п. 5.3 ст. 5 ПК України.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.11.2020 у справі № 560/168/19.

При цьому, положення пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України є застосовними в тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.

Як зазначено вище, Законом України від 23.11.2018 № 2628-VIII пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

Водночас, продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) -продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам 01.11-01.42 та 05.00.1-05.00.42 Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-97 (стаття 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років»).

Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, та не здаються їх власниками в оренду, позичку, лізинг не є об`єктами оподаткування згідно з пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Тобто, нормами Податкового кодексу України визначено умови, за яких власник об`єкта оподаткування звільняється від сплати відповідного податку, а саме коли будівлі, споруди належать сільськогосподарському товаровиробнику (юридичній та фізичній особі), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. При цьому такі будівлі повинні використовуватись як об`єкту сільськогосподарської інфраструктури.

Вказана вище норма, ставить у залежність можливість застосування податкової пільги до об`єкта оподаткування, якщо він належить саме сільськогосподарському товаровиробнику та така будівля використовується як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18.

При цьому, суд звертає увагу, що пільга встановлена пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження для сільськогосподарських виробників. Тому, віднесення нежитлової будівлі до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) не є безумовною підставою для віднесення фізичної або юридичної особа, яка нею володіє до осіб на яких розповсюджується податкова пільги, визначена вказаним пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

З метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пп. «ж» пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України, слід встановити, чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та встановити факт використання позивачем нежитлової будівлі як об`єкту сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Судом встановлено, що належна позивачу нежитлова будівля - «Телятник», загальною площею 735,2кв.м, належить до будівель сільськогосподарського призначення.

Доказів зворотного (реконструкції приміщення чи введення в експлуатацію такого приміщення як будівлі промисловості), позивачем не надано і судом не встановлено.

З огляду на викладене, твердження позивача про те, що нерухоме майно «Телятник», розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є будівлею промисловості, є неприйнятними, не підтвердженими належними і допустимими доказами.

Також позивачем жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказане нерухоме майно загальною площею 735,2кв.м, яке належить позивачу на праві власності та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , використовувалося ним у 2022 році, як сільськогосподарським товаровиробником, до суду не надано і матеріали справи таких доказів не містять. Водночас суд зауважує, що позивач навпаки вказує, що у будівлі «Телятника» він зберігає дерев`яні столярні вироби. Окрім цього, відкриті види діяльності позивача не дозволяють йому займатися сільськогосподарською діяльністю.

Відтак, обставинами справи підтверджено, що у позивача відсутня сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень пп. «є», «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення від 25.10.2023 № 0-1701- НОМЕР_1 прийнято у відповідності до вимог ПК України, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи позивача частково відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону, натомість відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів в повній мірі правомірності прийнятих рішень у спірних правовідносинах,

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права частково знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то позовні вимоги слід задовольнити частково.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 139 КАС України суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області форми "Ф" від 26.05.2023 за №№ 0-1701-UA0057923; 0-1701-UA0057923 в повному обсязі.

В задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області форми "Ф" від 25.10.2023 № 0-1701-UA0057923, відмовити повністю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 936,46грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 20 березня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12, м. Рівне, Рівненська обл., 33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя Т.О. Комшелюк