Справа № 609/249/24
Суддя: Катерняк О. М.
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/249/24

2-а/609/4/2024

21 березня 2024 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючої судді: Катерняк О.М.

за участю: секретаря судового засідання Мацишиної Г.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Шумськ адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Національної поліції в Тернопільській області

вимоги позивача: про скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД №823777 від 09.02.2024,

учасники справи не з`явились,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача.

1. 19 лютого 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАД №823777 від 09 лютого 2024 року, якою його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Вважає, що вказана постанова про накладення адміністративного стягнення БАД №823777 від 09.02.2024 прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки працівника поліції є несправедливими, недоведеними, необґрунтованими і такими, що не відповідають дійсності.

2. Позов обґрунтований тим, що 09 лютого 2024 року близько 16 год. позивач рухався з дотриманням правил дорожнього руху, автомобілем марки KIA CEED, д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Українська в м. Шумськ в сторону міського ринку. Стверджує, що в напрямку його руху по правій стороні проїжджої частини дороги не було жодних заборонних знаків і він вирішив повернути в проїзд між будинками 50 та 50а. Включивши правий світловий покажчик, він розпочав маневр повороту та при заїзді на прибудинкову територію побачив знак «Проїзд заборонено». Оскільки позаду нього по дорозі рухались інші автомобілі, для того, щоб не створювати аварійної ситуації, він продовжив рух аби розвернутись на прибудинковій території, так як там достатньо для цього місця і виїхати із зони дії знака. Як тільки позивач розпочав розворот, позаду його автомобіля під`їхали на службовому автомобілі працівники поліції та подали звуковий сигнал про зупинку. Працівник поліції повідомив, що причиною зупинки стало те, що позивач порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», пред`явив вимогу передати реєстраційні документи на автомобіль, страховий поліс та посвідчення водія. Позивач пояснив, що не бачив і не міг бачити даний дорожній знак під час початку маневру, оскільки він встановлений за межами дороги, однак на його прохання працівник поліції відмовився надати йому будь-які докази вчинення ним правопорушення, зокрема надати відеозапис з нагрудної камери.

Вважає, що знак 3.21 «В`їзд заборонено» в даному місці розташований з порушенням ПДР і він не повинен бути притягнутий до відповідальності за в`їзд на прибудинкову територію, а відтак постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАД №823777 від 09.02.2024, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню.

Зазначає, що під час винесення оскаржуваної постанови працівниками поліції було порушено порядок розгляду матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення, без з`ясування всіх обставин справи та з порушенням його прав. Заповнення граф постанови про накладення адміністративного стягнення БАД №823777 від 09.02.2024 здійснено таким чином, що позивач не може прочитати в порушенні вимог якого дорожнього знаку його звинувачують і які пункти ПДР він, на думку працівників поліції, порушив. Крім того, звертає увагу, що дорожні знаки повинні розміщуватись таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

На підставі викладеного, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАД №823777 від 09 лютого 2024 року, якою його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., провадження у справі закрити.

3. 28 лютого 2024 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області надійшов відзив на позов. З даним позовом не погоджується.

4. У відзиві зазначають, що постанова серії БАД №823777 від 09.02.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього штрафу в розмірі 340 грн. є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, оскільки зупинивши транспортний засіб, поліцейський підійшов до автомобіля, належним чином представився водієві, проінформував його про порушення ним ПДР та попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, поліцейським було роз`яснено позивачеві його права та відповідно після з`ясування всіх обставин справи винесено оскаржувану постанову, за порушення ОСОБА_1 дорожнього знаку 3.31 «В`їзд заборонено», тобто порушення ним п. 8.4 ПДР. Звертають увагу, що при винесенні постанови позивач не висловив жодних заперечень стосовно притягнення його до адміністративної відповідальності, також позивач не висловлював скарг на постанову, хоча міг це зробити відповідно до ст. 293 КУпАП, отже скарг на винесення постанови не було. Вважають, що позивач дійсно допустив порушення п. 8.4 ПДР та норм ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувану постанову винесено у межах повноважень та у суворому дотриманні закону, відповідно до об`єктивних обставин справи, а тому позов до задоволення не підлягає.

З цих підстав просять відмовити у задоволенні позову через його безпідставність.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

5. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи призначено на 29 лютого 2024 року.

6. Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року розгляд справи відкладено на 21 березня 2024 року за клопотанням позивача.

7. Сторони в судове засідання не з`явились.

Від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю.

У своєму відзиві на позов відповідач також просив проводити розгляд справи у відсутності їх представника.

Відповідно до ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

8. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

9. Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №823777 від 09.02.2024 ОСОБА_1 , 09 лютого 2024 року, керуючи автомобілем KIA CEED, д.н.з. НОМЕР_1 в м. Шумськ по вул. Українська, порушив вимогу дорожнього знаку 3.21, чим порушив п. 8.4 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, у зв`язку з чим ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340 грн.

10. ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до Служби автомобільних доріг в Тернопільській області про надання інформації про те, чи передбачено схемою організації дорожнього руху або іншими технічними документами встановлення дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» по вул. Українська в м. Шумськ при в`їзді на прибудинкову територію багатоквартирних житлових будинків по вул. Українська 50а, 52 та чи погоджували органи місцевого самоврядування або комунальні підприємства зі Службою автомобільних доріг в Тернопільській області встановлення зазначеного дорожнього знака.

11. У своєму листі № 08-02/287 від 19.02.2024 Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Тернопільській області на заяву ОСОБА_1 інформовано, що на балансі Служби перебуває автомобільна дорога загального користування державного значення Р-26 Острог-Кременець, в межах Тернопільської області, яка суміщається з вулицею Українська в м. Шумськ. Дорожній знак 3.21 «В`їзд заборонено» не перебуває на балансі Служби та не передбачений схемою організації дорожнього руху вказаної дороги.

12. Крім того, ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до Шумської міської ради про надання інформації про те, чи передбачено схемою організації дорожнього руху або іншими технічними документами встановлення дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» по вул. Українська в м. Шумськ при в`їзді на прибудинкову територію багатоквартирних житлових будинків по вул. Українська 50а, 52 та чи приймалось з цього питання рішення виконавчого комітету Шумської міської ради і чи погоджувалось питання встановлення даного дорожнього знаку з органами Національної поліції України в Тернопільській області.

13. Відповідно до листа Шумської міської ради Тернопільської області №03-03/365 від 19.02.2024 вбачається, що обмежувальний знак «В`їзд заборонено» встановлений згідно рішення виконавчого комітету від 01 серпня 2018 року №348 «Про встановлення дорожніх знаків». Дане рішення прийняте відповідно до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Додано також копію рішення Виконавчого комітету Шумської міської ради Тернопільської області від 01 серпня 2018 року №348 «Про встановлення дорожніх знаків», яким надано розпорядження КП «Шумськкомунсервіс» встановити, з-поміж іншого, обмежувальні знаки 3.21 «В`їзд заборонено» на початку міждворових проїздів багатоквартирних житлових будинків по вул. Українська,52А-Українська,52-Українська,50, при цьому, в даній частині рішення немає застереження про необхідність погодити їх точне місце розташування з Шумським відділенням поліції чи іншим підрозділом Національної поліції України.

14. До матеріалів позовної заяви позивачем долучено фото викопіювання із зображенням дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» при в`їзді на прибудинкову територію багатоквартирних житлових будинків.

15. В судовому засіданні було оглянуто диск з відеоматеріалами події, яка мала місце 09.02.2024, наданий відповідачем разом із відзивом на позов, на якому зафіксовано завершення процедури розгляду адміністративної справи, а саме момент ознайомлення позивача з вже складеною постановою та комунікацію позивача з працівниками патрульної поліції в цей момент.

ІV. Оцінка Суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

16. Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

17. Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

18. Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

19. За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

20. За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

21. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

22. Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що 09 лютого 2024 року о 16:23 год. поліцейським з РПП СПД №2 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області Поліщуком Романом Миколайовичем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №823777, згідно якої ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки KIA CREED по вул. Українська, 50 м. Шумськ, під час руху порушив вимоги дорожнього знаку 3.31 «В`їзд заборонено», чим порушив п. 8.4 ПДР України.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Позивач вважає оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що не вчиняв інкриміноване йому правопорушення, а також те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки працівника поліції є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

23. Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

24. Як зазначено вище постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

25. Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

26. Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

27. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

28. Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

29. Згідно з п.1.1.ПДР, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

30. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

31. Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

32. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

33. Відповідно до вимог дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» Розділу 33 ПДР забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою:

-запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом;

-запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8 ;

-організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо;

-запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватися разом з табличкою 7.9;

-запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції й органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).

Як констатував Верховний суд у своєму рішенні (справа №133/532/170 за приписами Закону України «Про дорожній рух» дорожні знаки встановлюються відповідно до Правил дорожнього руху та повинні відповідати проекту та схемі організації дорожнього руху, які погоджені із відповідними підрозділами Національної поліції. До вказаних проектів і схем за приписами відповідних підрозділів Національної поліції можуть бути внесені зміни та доповнення.

Отже, встановлення дорожніх знаків та як наслідок зміна схеми організації дорожнього руху органом місцевого самоврядування повинно бути погоджено із відповідними підрозділами Національної поліції.

Позивач вважає, що встановлення дорожнього погоджено органами Національної поліції при в`їзді на прибудинкову територію багатоквартирних житлових будинків по вул. Українська 50 та 50а в м. Шумськ не могло бути погоджено органами Національної поліції, так як це суперечило б вимогам Закону України «Про дорожній рух», ДСТУ 4100:20 ХХ «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні вимоги» та ПДР.

Відсутність погодження органами Національної поліції місця розташування знаку 3.21 «В`їзд заборонено» вбачається з рішення Виконавчого комітету Шумської міської ради Тернопільської області від 01 серпня 2018 року №348 «Про встановлення дорожніх знаків», яким в розпорядженні КП «Шумськкомунсервіс» встановити обмежувальні знаки 3.21 «В`їзд заборонено» на початку міждворових проїздів багатоквартирних житлових будинків по вул. Українська,52А-Українська,52-Українська,50, немає вказівки про необхідність погодити їх точне місце розташування з Шумським відділенням поліції чи іншим підрозділом Національної поліції України, хоч про це обумовлено для встановлення знаку 3.3 «Рух вантажного транспорту заборонено (3,5т.)» на пересіченні вулиць Українська та І.Франка в цьому ж пункті зазначеного рішення.

34. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало порушення позивачем вимог п. 8.4 ПДР України, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 122 КУпАП.

Відповідно до приписів ч.1 ст.122 КУпАП відповідальність за зазначеною статтею настає у разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

35. Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

36. В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

37. Пунктом 24 Постанови ПВС України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

38. Як слідує із матеріалів справи, при обґрунтуванні позову позивач посилається на те, що будь-якого порушення ПДР, він не допустив.

Вказує, що рухаючись по вул. Українській він вирішив повернути в проїзд між будинками 50 та 50а, оскільки по правій стороні проїжджої частини не було жодних заборонних знаків. Однак, при заїзді на прибудинкову територію він побачив знак «В`їзд заборонено» і, для того, щоб не створювати аварійної ситуації, оскільки позаду нього по дорозі рухались інші автомобілі, продовжуючи рух, вирішив розвернутись на прибудинковій території і виїхати із зони дії знака.

39. Наданий стороною відповідача відеозапис з камери нагрудного реєстратора поліцейського, що знаходиться на цифровому носії інформації DVD-R, на якому зафіксовано завершення процедури розгляду адміністративної справи, а саме момент ознайомлення позивача з вже складеною постановою та комунікацію позивача з працівниками патрульної поліції в цей момент, суд не вважає належним доказом порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 , оскільки на диску самого факту порушення позивачем дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» не зафіксовано.

На відео відсутня фіксація як самого факту порушення позивачем дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», так і період з часу зупинки транспортного засобу та по час складання постанови, на відео відсутні як дії працівника поліції з роз`ясненням підстав зупинки транспортного засобу, так і вимоги працівника поліції до водія пред`явити передбачені п.2.1 ПДР України документи, як і пояснення та заперечення позивача, як водія транспортного засобу, що не є належним доказом порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 .

Інших доказів на спростування цих обставин матеріали справи не містять.

40. Крім того, пунктом 10 Розділу XV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року заповнення в письмовій формі протоколів про адміністративні правопорушення, постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, тимчасових дозволів здійснюється чорнилом чорного або синього кольору. Записи здійснюються розбірливим почерком.

Однак, всупереч зазначених вимог заповнення граф оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення здійснено таким чином, що суд не в змозі прочитати в порушенні якого дорожнього знаку звинувачують позивача і які пункти ПДР позивач, на думку працівників поліції, порушив.

41. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, стороною відповідача на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не додано будь-яких доказів чи пояснень свідків, належного відеозапису з повним фіксуванням правопорушення тощо. А наявність у матеріалах справи лише постанови про притягнення до відповідальності не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень ПДР України.

42. При цьому в контексті спірних правовідносин, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

43. У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

44. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція. (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

45. Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

46. Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

47. У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

48. Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1).

При цьому саме по собі описання адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Тобто, лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Суд зазначає, що обов`язок особи, яка склала матеріали про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

49. В силу приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (частина 1).

50. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина 2).

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

За таких обставин, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів факту наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

51. Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

В даному випадку відповідачем не було доведено обставин, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, не надано до суду інших доказів, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, викладені в адміністративному позові, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а тому будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія в силу дії презумпції невинуватості.

52. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

53. Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

54. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому постанова серії БАД №823777 від 09.02.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

55. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 139 КАС України, якими, крім іншого, передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, суд дійшов висновку, що понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 605,60 грн., слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 9, 10, 71-79, 194, 229, 268, 241-246, 270-272, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 122, 247, 251, 283, 286 КУпАП, суд

У Х В А Л И В:

1.Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД №823777 від 09.02.2024 - задовольнити.

2.Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №823777 від 09 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

3.Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

4.Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області (місцезнаходження: 46001, м. Тернопіль, вул. Валова, буд. 11, ) за рахунок бюджетних асигнувань останнього на користь позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Повне рішення суду складено 21 березня 2024 року.

Суддя: Оксана КАТЕРНЯК