Справа № 200/2125/23
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року справа №200/2125/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі № 200/2125/23 (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі № 200/2125/23 скасовано.

Позов ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Національного банку України щодо несвоєчасного надання мотивованої відповіді на запит ОСОБА_1 від 02 травня 2023 року № А-146407/10/8102.

Зобов`язано Національний банк України повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 02 травня 2023 року № А-146407/10/8102 з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

16 січня 2024 року у справі № 200/2125/23 видано виконавчий лист.

17 січня 2024 року до суду надійшла заява Національного банку України про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви представник НБУ зазначив, що постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2023 повністю виконана Національним банком у добровільному порядку, що підтверджуються листами № 18-0006/72318 від 29.09.2023, № 18-0006/72978 від 03.10.2023, а відтак наявні підстави для визнання виконавчого листа № 200/2125/23, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року заяву Національного банку України про визнання виконавчого документу № 200/2125/23 таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Визнано виконавчий лист № 200/2125/23, виданий Донецьким окружним адміністративним судом 16 січня 2024 року таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з ухвалою позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви НБУ про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що Національним банком України не виконано судове рішення по справі № 200/2125/23, оскільки банк так і не надав відповідь на запит ОСОБА_1 , а саме: хто (ПІБ або найменування, РНОКПП або ЄДРПОУ, юридична особа та засоби зв`язку) є лізингодавцем, як сторона договору про отримання товарів в системі ПлатиПізніше № 0 від 31.03.2021 на умовах прямого лізингу.

Отже, підстави для визнання виконавчого документу № 200/2125/23 таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що справа № 200/2125/23 надіслана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відповідно до запиту судді ОСОБА_2 від 13.11.2023.

Всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 312 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати порушення прав людини відповідачем у зв`язку з його протиправною бездіяльністю, допущеною після отримання запиту за вхідним № А-146407/10/8102 від 02.05.2023 та ненаданням відповіді в строк встановлений законом;

- зобов`язати відповідача надати в строк, встановлений судом, обґрунтовану відповідь на запит за вхідним № А-146407/10/8102 від 02.05.2023.

В обґрунтування позову зазначив, що 02 травня 2023 року звернувся до відповідача із заявою Про отримання публічної інформації, у якій просив надати інформацію: хто (ПІБ або найменування, РНОКПП або ЄДРПОУ, юридична адреса та засоби зв`язку) є лізингодавцем, як сторона договору про отримання товарів в системі Плати пізніше № 0 від 31.03.2021 на умовах прямого лізингу.

Проте, станом на 15.05.2023, відповідач не надав відповідь на запит.

Бездіяльність відповідача є протиправною з огляду на приписи Закону України Про доступ до публічної інформації.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі № 200/2125/23 задоволено частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі № 200/2125/23 скасовано.

Позов ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Зокрема, зобов`язано Національний банк України повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 02 травня 2023 року № А-146407/10/8102 з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

Судове рішення у справі № 200/2125/23 набуло чинності 18.09.2023.

В постанові від 18.09.2023 апеляційний суд зазначив, що для встановлення правомірності дій (бездіяльності) відповідача у цьому спорі необхідно з`ясувати, чи є запитувана інформація публічною у розумінні вказаного Закону № 2939 та визначити особливості порядку її надання.

Позивач просив надати інформацію, що стосувалася договору про отримання товарів в системі ПлатиПізніше № 0 від 31.03.2021, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 .

Водночас Національний банк України не є стороною договору № 0 від 31.03.2021, у зв`язку з чим не створював і не фіксував на будь-яких матеріальних носіях інформацію та документи, яких стосувався запит позивача від 02 травня 2023 року, тобто відповідач не є розпорядником, а інформація, яку запитував позивач, не є публічною в розумінні Закону № 2939.

При цьому, вживати заходів для того, щоб створити запитувану позивачем інформацію з метою надання відповіді на його інформаційний запит не входить в обов`язки відповідача, як розпорядника публічної інформації.

Вищевикладене спростовує доводи позивача, що інформація, яку він запитував створена в процесі діяльності НБУ та є публічною.

Між тим, як свідчить зміст запиту від 02.05.2023 та відповідь на запит від 29.05.2023 відповідачем не надано позивачу мотивованої відповіді на запит та порушено строк надання відповіді, встановлений статтею 20 Закону № 2939 - п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, розглядаючи запит позивача від 02.05.2023 та визначивши, що цей запит повинно бути розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян», відповідач повинен був повідомити про це позивача у п`ятиденний строк відповідно до ст. 20 Закону № 2939 та потім надати обґрунтовану та мотивовану відповідь на поставлене позивачем питання в межах строків, визначених ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

Тобто, якщо наявні підстави для відмови в наданні запитуваної інформації, суб`єкт зобов`язаний розглянути інформацію по суті, зазначити, що інформація не є публічною, та надати мотивовану відповідь на запит.

Таким чином, для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача апеляційний суд зобов`язав Національний банк України повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 02.05.2023 відповідно до вимог Закону України Про доступ до публічної інформації, із урахуванням правової оцінки, наданої у постанові.

16 січня 2024 року у справі № 200/2125/23 видано виконавчий лист.

17 січня 2024 року до суду першої інстанції надійшла заява Національного банку України про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в обгрунтування якої НБУ зазначило про добровільне виконання ним судового рішення у справі № 200/2125/23.

Листом № 18-0006/72318 від 29.09.2023 на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2023 у справі № 200/2125/23 Національний банк повідомив ОСОБА_1 , що Національний банк України не є стороною договору № 0 від 31.03.2021, про який йдеться в запиті ОСОБА_1 від 02.05.2023, у зв`язку з чим не створював і не фіксував на будь-яких матеріальних носіях інформацію та документи, яких стосувався запит, тобто НБУ не є розпорядником, а інформація, яку запитував позивач, не є публічною в розумінні Закону № 2939.

Оскільки запит ОСОБА_1 від 02.05.2023 не є запитом в розумінні Закону України Про доступ до публічної інформації, тому запит буде розглянуто як звернення, згідно Закону України Про звернення громадян.

03 жовтня 2023 року Національний банк листом № 18-0006/72978 повідомив ОСОБА_1 про результати розгляду його запиту від 02.05.2023.

В листі зазначено, що в запиті № А-146407/10/8102 від 02.05.2023 ОСОБА_1 просив надати йому наступну інформацію: хто (ПІБ або найменування, РНОКПП або ЄДРПОУ, юридична адреса та засоби зв`язку) є лізингодавцем, як сторона договору про отримання товарів в системі ПлатиПізніше № 0 від 31.03.2021 на умовах прямого лізингу.

Національний банк звертався до ТОВ ФК ФАНГАРАНТ ГРУП (далі - Товариство) з запитами, що стосуються зазначеного договору. Товариство повідомило Національний банк, що між Товариством та ФОП ОСОБА_3 було укладено Договір факторингу, на підставі якого всі права вимоги платежів, у тому числі за Договором, перейшли від ФОП ОСОБА_3 до Товариства.

Функції Національного банку, які визначені статтями 6, 7 Закону України Про Національний банк України, не передбачають повноважень Національного банку щодо представництва фізичних осіб у межах договірних відносин з небанківськими фінансовими установами, а також вирішення спорів, що виникають під час договірних відносин між небанківськими фінансовими установами та їх клієнтами. Крім того, втручання в договірні відносини суперечитиме основним принципам цивільного законодавства, зокрема статтям 3, 626, 628 ЦК України.

Положення ЗУ «Про інформацію» також не визначають Національному банку України обов`язків щодо надання роз`яснень чинного законодавства України та тлумачення змісту та умов укладених між сторонами договорів.

Отже, у Національного банку України відсутні правові підстави як для визначення правового статусу сторін договору № 0 від 31.03.2021, так і тлумачення його змісту загалом.

Суд першої інстанції, визнаючи виконавчий документ № 200/2125/23 таким, що не підлягає виконанню, виходив з того, що Національним банком України добровільно виконано судове рішення до видачі виконавчого документу № 200/2125/23 від 16.01.2024.

Оцінка суду.

Відповідно до частини першої статті 374 КАС України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з частиною другою статті 374 КАС України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є:

1) видання виконавчого документа помилково;

2) відсутність обов`язку боржника повністю чи частково у зв`язку з його припиненням;

3) відсутність обов`язку боржника повністю чи частково у зв`язку з його добровільним виконанням боржником чи іншою особою;

4) інші причини.

Отже, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Матеріально-правовими підставами є обставини, коли зобов`язання припиняються внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання тощо.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; скасування рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, видача виконавчого листа двічі з одного й того ж питання тощо.

Як свідчать матеріали справи, боржником Національним банком України 03 жовтня 2023 року, тобто до видачі виконавчого документа № 200/2125/23 16.01.2024, з врахуванням висновків апеляційної інстанції, добровільно виконано судове рішення у справі № 200/2125/23, а саме повторно розглянуто запит ОСОБА_1 від 02.05.2023 відповідно до вимог Закону України Про доступ до публічної інформації» та надано мотивовану відповідь ОСОБА_1 на його запит від 02.05.2023 відповідно до ЗУ «Про звернення громадян».

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання виконавчого листа № 200/2125/23, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 16.01.2024, таким, що не підлягає виконанню відповідно до ч. 2 ст. 374 КАС України.

Є неприйнятними посилання апелянта, що в запиті від 02.05.2023 від просив надати конкретну інформацію про лізингодавця у договорі № 0 від 31.03.2021, оскільки листом від 03.10.2023 Національний банк України надав вмотивовану відповідь на це питання позивача з огляду на межі повноважень, визначених Законом України «Про Національний банк України».

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для їх задоволення та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до статті 139 КАС України не підлягають задоволенню вимоги апелянта про стягнення на його користь витрат на правову допомогу, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі № 200/2125/23 залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі № 200/2125/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 21 березня 2024 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 21 березня 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв