Справа № 440/2141/24
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/2141/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Губина Анна Юріївна подала до Полтавського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" подала позовну заяву ОСОБА_1 /надалі позивач, ОСОБА_1 / до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області /надалі відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області/ про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 12 січня 2024 року № 12;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 29 липня 1994 року по 08 червня 1998 роки у Малому приватному підприємстві «Блискавка» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08 січня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах /а.с. 1-7/.

Позов обґрунтований тим, що 08 січня 2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області із заявою за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 12 січня 2024 року №12 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту другого частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. З вказаним рішенням позивач не погоджується, вважаючи, що наявний пільговий стаж роботи підтверджується наданими нею документами.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у клопотанні про долучення документів /а.с. 32/ зазначив, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (зі змінами) у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. Відповідно до наданих документів страховий стаж особи 20 років 3 місяці 16 днів. Відповідно до наданих документів до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 29 липня 1994 року по 08 червня 1998 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва організації куди заявниця прийнята на роботу. Відповідно до наданих документів стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць 8 років 3 місяці 2 дні. Відповідно до наданих документів до пільгового стажу зараховані всі періоди.

Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд установив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 18-зворот/, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою за призначенням / перерахунком пенсії від 08 січня 2024 року /а.с. 87-зворот, 88/, в якій просила призначити пенсію за віком.

До вказаної заяви згідно розписки-повідомлення /а.с. 10-зворот, 89/ додала: диплом (свідоцтво, атестат) про навчання (№171034, №62-ВП) /а.с.79-зворот/; довідку з ДПІ про облік як суб`єкта підприємницької діяльності (№84, №2891625); довідку про заробітну плату за період стразового стажу до 01 липня 2000 року (№8); довідку про зміну назви організації (№62-ВК) /а.с.80/; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру /а.с.82/; довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників (№10, №6, №29-К, №276, пер, №276) /а.с. 82-зворот, 83-зворот/, документи про місце проживання (реєстрації) особи (№321/02-72) /а.с.87/; документи про народження дитини та виховання її до 8-річного, з 01 січня 2006 року 6 річного віку (№02-29/15) /а.с.86-зворот/; паспорт ( НОМЕР_2 ) /а.с.90-зворот 92/; свідоцтво про народження (№ НОМЕР_3 ); свідоцтво про народження дитини (№ НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 ); свідоцтво про шлюб (№ НОМЕР_6 ); трудову книжку або документи про стаж (№ НОМЕР_7 ) /а.с. 93-99/.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №12 від 12 січня 2024 року /а.с. 8-зворот/ ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що: дата народження ОСОБА_1 18 січня 1967 року. Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 08 січня 2024 року. Пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058 після досягнення 55 років за наявності страхового стажу не менше 24 років, з них не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць. Зниження пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (список №2) особам, які набули не менше половини необхідного пільгового стажу (а саме не менше 5 років) на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи жінкам. Вік заявника на дату звернення - 56 років 11 місяців 20 днів. Відповідно до наданих документів страховий стаж особи 20 років 3 місяці 16 днів. Відповідно до наданих документів до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 29 липня 1994 року по 08 червня 1998 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва організації куди заявниця прийнята на роботу. Відповідно до наданих документів стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць 8 років 3 місяці 2 дні. Відповідно до наданих документів до пільгового стажу зараховані всі періоди. Додатковий коментар: за наданими документами право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закон № 1058 відсутнє, оскільки відсутній необхідний страховий стаж. За умови надання додаткових документів право на пенсію буде переглянуто.

Не погодившись з вказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №12 від 12 січня 2024 року, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, вказаним у заявах по суті та які мають значення для правильного вирішення спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року /надалі - Закон №1058-IV/.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Частиною першою статті 114 Закону №1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої цієї статті на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Зі змісту наведених норм слідує, що умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з підстави, визначеної пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є: 1) зайнятість повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, за результатами проведення атестації робочих місць; 2) досягнення 55 років; 3) наявність страхового стажу, а саме: не менше 25 років у жінок, у тому числі на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників не менше 10 років, а за відсутності такого страхового стажу у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку страхового стажу: не менше 24 років 6 місяців у жінок. Працівникам, які не мають стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці - 10 років, але мають не менше половини такого стажу, пенсія за віком на пільгових умовах призначається із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

З тексту оскаржуваного рішення слідує, що вік позивача на дату звернення із заявою становить 56 років 11 місяців 20 днів; страховий стаж 20 років 3 місяці 16 днів (відповідно до наданих документів до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 29 липня 1994 року по 08 червня 1998 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва організації куди заявниця прийнята на роботу); необхідний пільговий стаж 10 років; пільговий стаж заявниці -08 років 03 місяці 2 дні (відповідно до наданих документів до пільгового стажу зараховані всі періоди).

При цьому в оскаржуваному рішенні зазначено лише, що за наданими документами право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закон № 1058 відсутнє, оскільки відсутній необхідний страховий стаж.

Відповідно позивач із вказаним рішенням не погоджується, вважаючи, що згідно наданих нею документів до її страхового стажу підлягає зарахуванню період роботи з 29 липня 1994 року по 08 червня 1998 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , та зарахування цього періоду до страхового стажу буде достатнім для призначення їй пенсії на пільгових умовах.

Надаючи оцінку підставам незарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 29 липня 1994 року по 08 червня 1998 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , суд виходить з наступного.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 /надалі - Порядок № 637/, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюється на підставі документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, зокрема довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 15 липня 1985 року, копія якої наявна в матеріалах справи /а.с. 12-18, 93-99/, ОСОБА_1 з 29 липня 1994 року по 08 червня 1998 року працювала на посаді комірника на ділянці №2 (записи №10-№11).

Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності у датах, завірені підписом директора та печаткою роботодавця, проте відтиск печатки, дійсно, нечіткий, що не дозволяє, як слушно зауважив відповідач, встановити назву організації, в якій позивач працювала з 29 липня 1994 року по 08 червня 1998 року.

Водночас відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року №301 встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

В постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Тож наявність недоліків в оформленні трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що особа жодним чином не впливає на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, та підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, про що також зазначив Верховний Суд в постанові від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви, в якій позивачем зазначено, що у період з 29 липня 1994 року по 08 червня 1998 року вона працювала в Малому приватному підприємстві «Блискавка», відповідач доказів на підтвердження недостовірності записів в трудовій книжці позивача щодо вказаного періоду суду не надав.

За таких обставин хибним є мотив відповідача, що наведений в оскаржуваному рішенні, стосовно відсутності підстав для незарахування періоду роботи позивача з 29 липня 1994 року по 08 червня 1998 року до її страхового стажу, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №12 від 12 січня 2024 року є протиправним та підлягає скасуванню, а відповідна позовна вимога - задоволенню.

Враховуючи те, що у спірних відносинах відповідач наразі не реалізував своє повноваження щодо зарахування періоду роботи позивача з 29 липня 1994 року по 08 червня 1998 року до її страхового стажу, а також належним чином не перевірив достатність/недостатність у позивача пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах (за Списком № 2), суд погоджується з обраним позивачем способом захисту порушеного права та вважає за можливе зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу позивача період її роботи з 29 липня 1994 року по 08 червня 1998 року та повторно розглянути заяву позивача за призначенням / перерахунком пенсії від 08 січня 2024 року щодо призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, наведених у цьому судовому рішенні.

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню.

В прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено клопотання про стягнення на її користь судових витрат зі сплати судового збору та на оплату правничої допомоги, яка надана адвокатом Губиною Анною Юріївною на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1112229 від 21 лютого 2024 року /а.с. 22-зворот/.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до частини третьої цієї статті належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами другою - п`ятою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Проаналізувавши наведені процесуальні норми, Верховний Суд в постанові від 02 лютого 2023 року у справі №120/4765/21-а дійшов висновків, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 2 червня 2022 року № 380/3142/20. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката потребують належного документального підтвердження, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд у судових рішеннях. Визначений у них орієнтир, яким мають керуватися суди нижчих інстанцій при вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, головним чином вимагає повного і всебічного дослідження доказів, якими підтверджується надання правничої допомоги, особливо її вартість і оплата. Зважаючи на те, що понесені витрати відшкодовуватиме інша сторона, дослідження цих доказів вимагає ретельного підходу, адже їх стягнення, з одного боку, є компенсацією (певною мірою вимушених) фінансових затрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, але водночас ця компенсація не може бути надмірною. Тож окрім того, що витрати на правничу допомогу мають бути документально доведеними, вони мають відповідати також критерію співмірності у розумінні частини п`ятої статті 134 КАС. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року та від 08 лютого 2022 року у справах № 640/3098/20 та № 160/6762/21 відповідно.

На підтвердження наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката Губини Анни Юріївни в сумі 4000,00 грн позивачем надано до суду копії договору про надання правничої допомоги №01 від 01 лютого 2024 року /а.с. 25/, укладених між адвокатом Губиною Анною Юріївною та позивачем, акту виконаних робіт від 21 лютого 2024 року за договором про надання правничої допомоги №01 від 01 лютого 2024 року /а.с. 24/, детального опису робіт (наданих послуг) від 21 лютого 2024 року, виконаних адвокатом за договором про надання правничої допомоги №01 від 01 лютого 2024 року /а.с. 23-зворот/, квитанції від 21 лютого 2024 року /а.с. 24-зворот/.

Дослідивши надані позивачем документи в системному зв`язку з кількістю виконаних адвокатом робіт, наданих послуг, підготовлених та поданих суду письмових матеріалів та доказів, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю цієї справи ( яка не характеризується наявністю виключної правової проблеми та не потребує встановлення значного обсягу фактичних обставин справи та вжиття дій щодо збирання значного обсягу доказів), а відтак підлягає зменшенню до 2000,00 грн.

Тож стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

За подання позову до суду позивач понесла витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 968,96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.348893702.1 від 21 лютого 2024 року /а.с. 8/

Таким чином, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору в 968,96 грн.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. С. Бандери, буд. 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ідентифікаційний код 21108013) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №12 від 12 січня 2024 року.

Зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 29 липня 1994 року по 08 червня 1998 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за призначенням / перерахунком пенсії від 08 січня 2024 року щодо призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, наведених у цьому судовому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальній сумі 2968,96 грн (дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок), в т.ч. витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн (дві тисячі гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк