Справа № 420/26275/23
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/26275/23

Головуючий в І інстанції: Потоцька Н.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 30.11.2023 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-2), в якому позивач просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 14 квітня 2023 року № 92 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, як територіального органу Пенсійного фонду України за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання позивача, врахувати до складу страхового стажу під час призначення пенсії за віком наступні періоди трудової діяльності ОСОБА_1 згідно належної їй трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29 серпня 1981 року: роботу у Військовій частині НОМЕР_2 в період з 05 жовтня 1992 року по 15 квітня 1993 року; роботу у Військовій частині НОМЕР_3 в період з 12 жовтня 1993 року по 10 листопада 1993 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 14 квітня 2023 року № 92 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу під час призначення пенсії за віком наступні періоди трудової діяльності ОСОБА_1 згідно належної їй трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29 серпня 1981 року, зокрема: роботу у Військовій частині НОМЕР_2 в період з 05 жовтня 1992 року по 15 квітня 1993 року; роботу у Військовій частині НОМЕР_3 в період з 12 жовтня 1993 року по 10 листопада 1993 року; період догляду за дитиною до трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Представником позивача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

В межах спірних правовідносин у даній справі судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Згідно матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , копії яких надані до суду, заява позивача про призначення пенсії за віком зареєстрована 07.04.2023 року за № 1542.

За результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області 14.04.2023 року винесено рішення № 92 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.

При цьому, у вказаному рішенні визначено, що датою звернення за призначенням пенсії є 03.04.2023 року.

Вказаним рішенням встановлено, що вік заявниці 60 років 05 місяців 28 днів, страховий стаж заявниці становить 26 років 01 місяць 17 днів.

До страхового стажу не зараховано:

- періоди трудової діяльності роботи в Росії з 05.10.1992 року по 15.04.1993 року, з 12.10.1993 року по 10.11.1993 року згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 29.08.1981 року, оскільки 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» та 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року;

- період догляду за дитиною до трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки відсутня відмітка у свідоцтві про народження щодо видачі паспорта та/або документа про місце проживання (реєстрації) особи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема:

- з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

- з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В свою чергу, згідно ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом «в» статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України, Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України, Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора;

в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;

г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи;

є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду;

ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку;

з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок 637, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Згідно трудової книжки позивача НОМЕР_4 від 29.08.1981 року, 05.10.1992 року позивач прийнята у Військову частину НОМЕР_2 машиністом котельних установок, 15.04.1993 року - звільнена за власним бажанням, 12.10.1993 року позивач прийнята на посаду лаборанта хімічного аналізу хлораторної установки Військової частини НОМЕР_3 та 10.11.1993 року звільнена за власним бажанням.

В оскаржуваному рішенні про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком пенсійний орган посилається на те, що з 05.10.1992 року по 15.04.1993 року, з 12.10.1993 року по 10.11.1993 року позивач працювала в Росії, а тому, ці періоди трудової діяльності не зарахованого до її стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що пенсійним органом протиправно відмовлено у зарахуванні наведених періодів трудової діяльності позивача до її стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, з огляду на викладене.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російська Федерація (далі - Угода).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Згідно ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

У даній справі пенсійний орган не оспорює, що період роботи позивача з 05.10.1992 року по 15.04.1993 року, з 12.10.1993 року по 10.11.1993 року на території Російської Федерації підтверджений записами трудової книжки та підлягав зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії в Україні згідно наведеної вище Угоди.

Разом з цим, в оскаржуваному рішенні, як на підставу для відмови у зарахуванні вказаного стажу позивача, пенсійний орган посилається на те, що 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Також, в апеляційній скарзі ГУПФУ в Одеській області зазначає, що 29.11.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення».

ГУПФУ в Одеській області вказує, що на момент звернення позивача за призначенням пенсії Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення є нечинною, а тому, підстав для врахування періоду роботи позивача на території РФ відсутні.

Водночас, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Враховуючи наведені положення Угоди, а також, оскільки спірний стаж позивача набутий нею у 1992-1993 р.р. в період чинності Угоди в сфері пенсійного забезпечення, як для України, так і для РФ, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновком суду першої інстанції, що припинення участі РФ в Угоді, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 року № 1328 про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року, не є підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи позивача на території РФ до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, як такого, що набутий позивачем до ухвалення вказаних рішень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо зарахування періоду роботи з 05.10.1992 року по 15.04.1993 року, з 12.10.1993 року по 10.11.1993 року до стажу, що дає право на призначення пенсії, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі позивачем ставилось питання про скасування рішення про відмову у призначенні їй пенсії за віком та зарахування періоду роботи з 05.10.1992 року по 15.04.1993 року, з 12.10.1993 року по 10.11.1993 року до стажу, що дає право на призначення пенсії.

Вимог щодо зарахування іншого періоду до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, позивачем у даній справі не заявлялось.

Проте, судом першої інстанції встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії також стали обставини щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною до трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки відсутня відмітка у свідоцтві про народження щодо видачі паспорта та/або документа про місце проживання (реєстрації) особи.

Суд першої інстанції визнав необґрунтованими вказані доводи пенсійного органу, посилаючись на те, що свідоцтво про народження не повинно містити відмітки щодо видачі паспорта, оскільки це не передбачено жодним нормативно-правовим актом.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з виходом за межі позовних вимог.

З огляду на викладене, суд першої інстанції визнав протиправним і скасував рішення ГУПФУ в Рівненській області від 14.04.2023 року № 92 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком та зобов`язав ГУПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу під час призначення пенсії за віком наступні періоди трудової діяльності ОСОБА_1 згідно належної їй трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29 серпня 1981 року, зокрема: роботу у Військовій частині НОМЕР_2 в період з 05 жовтня 1992 року по 15 квітня 1993 року; роботу у Військовій частині НОМЕР_3 в період з 12 жовтня 1993 року по 10 листопада 1993 року; період догляду за дитиною до трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Колегія суддів вважає, що таких висновків суд першої інстанції дійшов з неповним з`ясуванням обставин справи та помилковим застосуванням норм матеріального права, з огляду на викладене.

Так, колегія суддів зазначає, що згідно наведених вимог ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004 року).

В свою чергу, відповідно до вимог ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

При цьому, згідно п. 11 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, зокрема, є виписка з трудової книжки.

Таким чином, вказана норма не передбачає наявності у свідоцтві про народження дитини відмітки щодо видачі паспорта та/або документа про місце проживання (реєстрації) особи, для врахування періоду догляду за такою дитиною до страхового стажу особи, а тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що таке твердження пенсійного органу є необґрунтованим та безпідставним, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення, яке прийнято за наведених підстав.

Водночас, виходячи за межі позовних вимог та зобов`язуючи ГУПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу під час призначення пенсії за віком період догляду за дитиною до трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), суд першої інстанції помилково не врахував, що час догляду за дитиною до трьох років зараховується до страхового стажу матері, яка на час народження дитини не перебувала у трудових відносинах, на підставі свідоцтва про народження дитини, та документом, який підтверджує те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, зокрема, є виписка з трудової книжки.

Згідно трудової книжки позивача НОМЕР_4 від 29.08.1981 року, 01.04.1983 року позивач прийнята в члени колгоспу ім. Карла Маркса Саратського району, звільнена за власним бажання 01.10.1986 року, а 01.09.1986 року позивач призначена на посаду прибиральника в Забарській загальноосвітній школі колишнього Саратського району Одеської області, звідки звільнена 01.07.1992 року.

Колегія суддів зазначає, що вимоги позивача щодо зарахування періоду роботи позивача в колгоспі імені ОСОБА_2 з 01 квітня 1983 року по 01 жовтня 1986 року вже були предметом судового розгляду та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 року у справі № 420/12137/23, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року, позовні вимоги позивача задоволені частково, зокрема, зобов`язано ГУПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі імені Карла Маркса (СВК ім. Шевченка) відповідно до довідки № 501 від 03.11.2022 року.

Крім того, з матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, за результатами якої прийнято оскаржуване рішення, пенсійним органом враховано стаж позивача 26 років 1 місць 17 днів, який включає період роботи з 01.09.1986 року по 01.07.1992 року (5 років 10 місяців 1 день).

Тобто, суд першої інстанції зобов`язав пенсійний орган зарахувати до страхового стажу під час призначення пенсії за віком період догляду за дитиною до трирічного віку з 01.04.1985 р.н., хоча у цей період позивач працювала та частково вказаний період, а саме з 01.09.1986 року по 01.07.1992 року, зарахований до стажу для призначення позивачу пенсії, що свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Поряд з цим, колегія суддів наголошує, що приймаючи оскаржуване рішення про відмову у призначені позивачу пенсії з посиланням на не зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною до трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), пенсійний орган також не досліджував питання щодо можливості зарахування періоду догляду за дитиною позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до її страхованого стажу з урахуванням періодів її роботи, які вже увійшли до стажу для розрахунку пенсії, та доводи пенсійного органу, які покладені в основу висновку про відсутність підстав для врахування періоду догляду за дитиною позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), не засновані на вимогах чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин.

Підсумовуючи викладене, оскільки пенсійним органом протиправно не враховано в якості стажу для розрахунку пенсії періоди роботи позивача з 05 жовтня 1992 року по 15 квітня 1993 року, з 12 жовтня 1993 року по 10 листопада 1993 року, не досліджено питання щодо можливості зарахування періоду догляду за дитиною позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до її страхованого стажу з урахуванням періодів її роботи, які вже увійшли до стажу для розрахунку пенсії, а доводи пенсійного органу, які покладені в основу висновку про відсутність підстав для врахування вказаних періодів до стажу позивача для призначення пенсії, є необґрунтованими, не засновані на вимогах чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії підлягає визнанню протиправним та скасуванню, пенсійний орган зобов`язанню зарахувати до стажу для розрахунку пенсії періоди роботи позивача з 05 жовтня 1992 року по 15 квітня 1993 року, з 12 жовтня 1993 року по 10 листопада 1993 року, як того просила позивач, та враховуючи вимоги ст. 9 КАС України, пенсійний орган також підлягає зобов`язанню повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

При цьому, колегія суддів також звертає увагу на те, що розгляд заяви позивача про призначення пенсії здійснювало ГУПФУ в Рівненській області та саме цим територіальним органом ПФУ прийнято оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував рішення ГУПФУ в Рівненській області, однак, зобов`язав зарахувати спірний стаж позивача ГУПФУ в Одеській області, як територіальний орган Пенсійного фонду України за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання позивача.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції спосіб захисту прав позивача не можна визнати належним та ефективним, оскільки суд першої інстанції не зобов`язав, ані ГУПФУ в Рівненській області, ані ГУПФУ в Одеській області, з урахуванням наведеного стажу, розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Суд першої інстанції зобов`язав ГУПФУ в Одеській області, як територіальний орган Пенсійного фонду України за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання позивача, зарахувати спірний період стажу позивача, однак, без покладення будь-яких обов`язків щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії, рішення суду першої інстанції не призводить до поновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулась.

Крім того, оскільки розгляд заяви позивача про призначення пенсії здійснювало ГУПФУ в Рівненській області та цим територіальним органом ПФУ прийнято оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії, колегія суддів приходить до висновку, що в межах спірних правовідносин, скасовуючи рішення ГУПФУ в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії, саме ГУПФУ в Рівненській області підлягає зобов`язанню зарахувати спірний період стажу позивача та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що у даній справі судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи, відповідно, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 14.04.2023 року № 92 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу під час призначення пенсії за віком періоди трудової діяльності ОСОБА_1 згідно належної їй трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29 серпня 1981 року: з 05.10.1992 року по 15.04.1993 року; з 12.10.1993 року по 10.11.1993 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 20.03.2024 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька