Справа № 380/11507/22
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2024 рокусправа № 380/11507/22
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Гулкевич І.З., секретар судового засідання Малісевич М.В., за участю : позивачки ОСОБА_1 , представника позивача Зав`яло М.В., представника відповідача Баліцького О.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області. Позивач просить :

визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови у прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства російської федерації;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства російської федерації та оформити їй довідку про реєстрацію громадянином України.

В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що нею подано заяву про прийняття декларації про відмову від громадянства рф з мотивуванням про наявність незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, однак відповідач відмовив в прийнятті декларації у зв`язку із невиконанням ч.5 ст. 8 Закону України Про громадянство України. Позивач вказує, що оскаржуваний лист-відмова від 14.06.2021 №7627/1/4601-21 прийнято відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, без зазначення конкретних фактичних обставин, які були порушені позивачем. Позивач зазначає, що фактично виконала вимоги про позбавлення іноземного громадянства, що підтверджує довідка про відсутність заборгованості по податкам видана рф, довідка про відсутність реєстрації місця проживання у рф, заява до генерального консульства рф у м. Львові про вихід із громадянства рф, про що сплачено мито. Однак представники рф штучно зволікали у розгляді питання про припинення громадянства рф, відмовлялись надати будь які підтвердження що нею вчиняються заходи для припинення громадянства рф. Крім того, з початком військової агресії зі сторони рф генеральне консульство рф у м. Львові перестало функціонувати, а строк дії тимчасового посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 від 02.04.2019 спливав 02.04.2021, відповідно позивачем було подано декларацію про відмову від іноземного громадянства, яку відповідачем було не прийнято. За вказаних обставин позивач просить прийняти у неї декларацію про відмову від громадянства російської федерації та видати довідку про реєстрацію її громадянином України.

Ухвалою суду від 29.08.2022 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

13.09.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що 19.03.2019 УДМС у Львівській області прийнято рішення про оформлення ОСОБА_1 набуття громадянства відповідно до частини першої статті 8 Закону України Про громадянство України. У подальшому, за наслідками перевірки підстав, що слугували підставами для набуття громадянства України відповідно до частини першої статті 8 Закону України Про громадянство України позивачкою, а саме у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 зобов`язалась протягом двох років з моменту набуття позивачкою громадянства України припинити громадянство росії і подати до органу, що видав їй тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) росії, встановлено, що позивачка проігнорувала та не виконала вказане зобов`язання, у зв`язку з чим 31.05.2021 відповідачем прийнято рішення про скасування рішення УДМС України у Львівській області від 19.03.2019 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону. 14.06.2021 ОСОБА_1 скерувала заяву про прийняття до громадянства України датовану 07.06.2021 та декларацію про відмову від іноземного громадянства від 07.06.2021. Однак Позивач скерувала декларацію про відмову від іноземного громадянства після спливу двох років з моменту набуття нею громадянства України за територіальним походженням та після прийняття рішення від 31.05.2021 про скасування рішення про набуття нею громадянства України від 19.03.2019. Крім того, ОСОБА_1 не надала відповідачу будь-яких доказів, які б свідчили, що з незалежних від неї причин вона не в змозі була отримати документ про припинення громадянства російської федерації. Відповідач розглянувши зазначену заяву та декларацію про відмову від іноземного громадянства листом від 15.06.2022 №7627/1/4601-21/4650.2/22583-21 повідомив ОСОБА_1 , що залишає без розгляду вказану заяву у зв`язку з невиконанням позивачем зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України. З огляду на наведені норми чинного законодавства та фактичні обставини справи, відповідач вважає, що діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За вказаних обставин просив у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Позивач подала відповідь на відзив, в якій зазначає, що про прийняте рішення від 31.05.2021 про скасування громадянства України вона дізналась після того, як звернулась із заявою про прийняття декларації про відмову від громадянства рф з мотивуванням про наявність незалежної від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства. Також вважає, що відповідачем не спростовано, що для можливості стати громадянкою України, вона здійснила дії, які порадили в ГУ ДМС у Львівській області, що для можливості набуття громадянства України, вона формально була змушена отримати паспорт громадянки рф. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 14.11.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 01.12.2022 продовжено розгляд справи.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю, просив в задоволенні таких відмовити.

В судовому засіданні 13.03.2024, суд заслухав думку сторін, ухвалив завершити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 відповідно до паспорта 51№6808037 є громадянкою Російської Федерації.

21.12.2018 позивачка звернулась до Головним управлінням ДМС України у Львівській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, за наслідками розгляду якої 19.03.2019 прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України Про громадянство України. До заяви позивачкою додано зобов`язання припинити іноземне громадянство зобов`язання від 21.12.2018, в якому вказала про зобов`язання протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України припинити громадянства російської федерації і подати документ про припинення громадянства російської федерації.

19.03.2019 позивач отримала довідку №144 про реєстрацію особи громадянином України.

02.04.2019 позивач отримала тимчасове посвідчення громадянина України строком дії до 02.04.2021.

31.05.2021 рішенням Головного управління ДМС України у Львівській області скасовано попереднє рішення Головного управління ДМС України у Львівській області від 19.03.2019 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, у зв`язку з тим, що вона не виконала подане відповідно до статті 8 Закону України Про громадянство України зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України.

07.06.2021 позивач звернулась до Головного управління ДМС України у Львівській області із заявою про прийняття до громадянства України та декларацією про відмову від іноземного громадянства.

14.06.2021 листом №7627/1/4601-21 Головне управління ДМС України у Львівській області повідомило про залишення заяви про прийняття до громадянства України відповідно до статті 9 Закону України Про громадянство України без розгляду. Зазначено, що ОСОБА_1 не виконала поданого відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України Про громадянство України зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України. 31.05.2021 ГУ ДМС України у Львівській області прийнято рішення про скасування рішення від 19.03.2019 про оформлення громадянства України за територіальним походженням.

Також повідомлено ОСОБА_1 , що вона може повторно звернутись до територіального підрозділу державної міграційної служби для подачі заяви про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України Про громадянство України.

Позивач не погоджується з відмовою у прийнятті декларації про відмову від громадянства, звернулась до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади отримання громадянства в Україні визначені Законом України Про громадянство України №2235-ІІІ від 18.01.2001 року ( далі Закон №2235-ІІІ).

Так, відповідно до статті 8 Закону № 2235-III, особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України Про правонаступництво України, або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №215), яким визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Так, порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень №215 від 27.03.2001 року визначено організацію виконання Закону № 2235-III (надалі, також Порядок). Так, пунктом 24 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України Про правонаступництво України, або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону № 2235-III), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм);

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- декларацію про відмову особи, яка є громадянином російської федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами російської федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;

- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Відповідно до пункту 25 Порядку, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України Про правонаступництво України, або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону № 2235-III, подає документи, передбачені підпунктами а - в пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Суд встановив, що позивач 21.12.2018 взяла на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України.

У зв`язку із неподанням позивачкою документу про припинення громадянства Російської Федерації протягом 2 років з моменту набуття громадянства України, рішенням ГУ ДМС України у Львівській області від 31.05.2021 скасовано попереднє рішення ГУ ДМС у Львівській області від 19.03.2019 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.

Вказане рішення є чинним та не скасованим, доказів його скасування до матеріалів справи не надано.

Відповідно до абзацу 12 статті 1 Закону №2235-ІІІ, зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Таким чином, саме на позивача покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття громадянства.

Відповідно до абзацу 16 статті 1 Закону №2235-ІІІ, декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Отже, особа, яка набула громадянство України, має подати декларацію про відмову від іноземного громадянства. У разі подачі такої декларації документ про вихід із іноземного громадянства не вимагається, а на особу покладається обов`язок повернути національний паспортний документ до уповноваженого органу іноземної держави та не користуватися правами громадянина вказаної держави і не викопувати обов`язків, передбачених її законодавством для громадян цієї держави.

Суд зазначає, що з матеріалів справи встановлено, що позивач набула громадянство України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 2235-III.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Отже, вказані чинні норми законодавства України покладають на особу обов`язок подати документ, виданий уповноваженим органом відповідної держави про зобов`язання припинити іноземне громадянство, протягом двох років з моменту реєстрації її громадянином України, а у разі неможливості отримання такого документа - подати декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), в розумінні пункту 1 статті 1 Закону № 2235-III, є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Відтак, обов`язковою передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежною від особи, є факт звернення/прийняття клопотання такої особи уповноваженим органом держави її громадянства, в даному випадку російської федерації.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом № 2235-III порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства (якщо така не була подана раніше) їм замість тимчасових посвідчень громадянина України, залежно від місця проживання, видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон (пункти 117-119 Порядку).

Тобто позивач зобов`язана подати документ про припинення російського громадянства.

Крім того, суд вважає, що для вирішення даної справи також ключовим є з`ясування питання чи можна вважати, що документ про припинення громадянства від російської федерації позивачем не отримано з незалежних від нього причин.

Вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території іноземної держави, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи у спрощеному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 Федерального закону "Про громадянство Російської Федерації" (далі - Закон).

Стаття 20 Закону підставами відмови у виході з громадянства Російської Федерації визначає, що вихід із громадянства Російської Федерації не допускається, якщо громадянин Російської Федерації:

а) має не виконане перед Російською Федерацією зобов`язання, встановлене федеральним законом;

б)залучений компетентними органами Російської Федерації як обвинувачуваного у кримінальній справі або щодо нього є набрав законної сили і підлягає виконанню обвинувальний вирок суду;

в) не має іншого громадянства та гарантій його набуття.

Слід зазначити, що стаття 32 Закону, яка визначає прядок подання заяв з питань громадянства Російської Федерації, встановлює наступне.

Заява з питань громадянства Російської Федерації подається за місцем проживання заявника, зокрема:

б) особою, яка проживає за межами Російської Федерації і не має місця проживання на території Російської Федерації, - дипломатичне представництво або консульська установа Російської Федерації, що знаходяться за межами Російської Федерації.

Заява подається особисто заявником.

У випадку, якщо заявник не може особисто подати заяву у зв`язку з обставинами, що мають винятковий характер та підтверджені документально, заяви та необхідні документи можуть бути передані для розгляду через іншу особу або надіслані поштою. У цьому випадку справжність підпису особи, яка підписала заяву, та вірність копії документа, що додається до заяви, її оригіналу засвідчуються нотаріально.

Порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації регламентується Положенням про порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації, затвердженим 14 листопада 2002 р. № 1325.

Цим Положенням, прийнятим відповідно до Закону, встановлюються порядок розгляду заяв з питань громадянства Російської Федерації, прийняття, виконання та скасування рішень із зазначених питань, а також форми заяв та перелік необхідних документів, відповідних конкретним підставам набуття чи припинення громадянства Російської Федерації.

Положення визначає певні особливості, за умови дотримання яких може бути прийнята заява про вихід з (припинення) громадянства РФ.

Вихід з громадянства Російської Федерації особи, яка проживає на території Російської Федерації або за її межами, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення цієї особи. У випадках, передбачених статтею 20 Федерального закону, вихід із громадянства Російської Федерації не допускається.

При виході з громадянства Російської Федерації на підставі частини першої статті 19 Федерального закону особа, яка проживає на території Російської Федерації, разом із заявою (додаток N 4) подає документ повноважного органу іноземної держави про наявність у заявника іншого громадянства або підтвердження можливості надання йому іншого громадянства у разі виходу з громадянства Російської Федерації, військовий квиток (для громадян чоловічої статі віком від 18 до 27 років, які проживають на території Російської Федерації) з позначкою про закінчення проходження військової служби за призовом (для тих, хто пройшов військову службу за призовом або альтернативну цивільну службу) або з позначкою не придатний до військової служби або обмежено придатний до військової служби (для визнаних непридатними або обмежено придатними до військової служби за станом здоров`я), а також документ податкового органу Російської Федерації про відсутність заборгованості зі сплати податків.

При виході з громадянства Російської Федерації на підставі частини другої статті 19 Федерального закону особою, яка проживає на території іноземної держави, разом із заявою (додаток № 5) подаються:

документ, що підтверджує дозвіл повноважного органу іноземної держави на проживання у цій державі (у разі відсутності цих даних у паспорті заявника);

документ про зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання Російської Федерації (у разі відсутності цих даних у паспорті заявника);

документ повноважного органу іноземної держави про наявність у заявника іншого громадянства або підтвердження можливості надання заявнику іншого громадянства у разі виходу з громадянства Російської Федерації;

документ податкового органу Російської Федерації про відсутність заборгованості зі сплати податків.

Як убачається з матеріалів справи, позивач, з метою припинення громадянства рф, отримав довідку про відсутність податкової заборгованості в рф та довідку про відсутність місця реєстрації в рф.

Позивач вказує, що нею 22.12.2020 до генерального консульства рф у м. Львові подана заява про вихід із громадянства рф, що підтверджується сплатою мита. Однак посольством вимагалось що раз додаткові документи, перелік яких постійно змінювався, відповідно останнє штучно зволікало у розгляді питання про припинення її громадянства.

Вказане свідчить про активну поведінку ОСОБА_1 щодо виконання зобов`язання припинити громадянство російської федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України.

Як зауважив у судовому засіданні позивач та представник позивача, у зв`язку із призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні та зупинення усіх дипломатичних зв`язків з країною-агресором, вона позбавлена можливості подання заяви до Посольства рф про вихід з громадянства.

Крім того, під час розгляду справи позивач звернулась до генерального консульського відділу Посольства РФ в Німечинні із заявою та підтверджуючими документами про вихід з громадянства рф, проте отримала відповідь, що подати заяву на вихід з громадянства росії вправі лише за умови наявності у неї документу, підтверджуючого дозвіл на проживання на території Німеччини.

Суд враховує, що з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Кількома наступними Указами продовжено строк дії воєнного стану, який діє станом і на час розгляду цієї справи.

Консульські установи країни агресора, що розміщені на території України, станом на сьогодні закриті та не функціонують, що унеможливлюють отримання документа про припинення громадянства.

У той же час, зміни у зв`язку з військовою агресією російської федерації до законодавства щодо неотримання документа при припинення громадянства рф з незалежних причин не вносилися, що ставить позивача у невизначене становище.

У справі Рисовський проти України (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі, заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). У справі Рисовський проти України також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу належного урядування. ЄСПЛ вказав на те, що принцип належного урядування, зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі Москаль проти Польщі. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі Лелас проти Хорватії.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки, п. 58, а також рішення у справі Ґаші проти Хорватії, заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі Трґо проти Хорватії, заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Враховуючи вищевикладене, позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства російської федерації наразі не є можливим.

Відповідач, вирішуючи питання щодо прийняття/повернення декларації позивача обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачу в прийнятті такої декларації.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що відповідач не розглянув по суті звернення позивача, не надав оцінки підставам подачі нею декларації.

Вказані обставини свідчать про наявність підстав для визнання протиправною відмови Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації та зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути питання щодо прийняття декларації позивача про відмову від іноземного громадянства з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн, а тому, ці витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області у прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області повторно розглянути питання щодо прийняття декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна