Справа № 759/23957/23
Суддя: Заїка Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Заїки М.М.,

суддів - Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою до Департаменту патрульної поліції (далі - ДПП, відповідач) про скасування постанови серії ЕАТ №8209446 від 25.11.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором 3 батальйону 7 роти УПП у м. Києві ДПП, старшим лейтенантом поліції Стеценко Олександром Костянтиновичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у вигляді штрафу у розмірі 680 грн, за порушення вимог пп. «д» п.15.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР);

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.02.2024 у задоволенні позову відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що постанова серії ЕАТ №8209446 від 25.11.2023 про накладення адміністративне стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи були з`ясовані і доведені обставини, які свідчать, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів позивач зазначає, що судом не було враховано, що у його діях відсутній склад порушення вимог пп. «д» п.15.10 ПДР, адже у місці стоянки транспортного засобу «Citroen» д.н.з. НОМЕР_1 розміщені не гаражі, а незаконні тимчасові споруди, земельна ділянки під якими не передавалась для гаражного будівництва.

До того ж, відповідачем не доведено, що саме позивач здійснив стоянку транспортного засобу у вказаному місці. Транспортний засіб «Citroen» д.н.з. НОМЕР_1 позивачу не належить.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалами від 11.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.03.2024.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи цей спір по суті, суд першої інстанції встановив, що 25.11.2023 о 21:36 за адресою: м. Київ, вул. Черкаська, 19/38, інспектором 3 бат. 7 роти УПП у м. Києві ДПП, старшим лейтенантом поліції Стеценко Олександром Костянтиновичем складено постанову серії ЕАТ №8209446 від 25.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП за порушення вимог пп. «д» п.15.10 ПДР, якою ОСОБА_1 за вказане порушення накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало те, що 25.11.2023 о 21:20 за адресою м. Київ, вул. Черкаська, 19/38, водій керуючи транспортним засобом «Citroen» д.н.з. НОМЕР_1 здійснюючи стоянку при заїзді в гараж, зробив неможливий рух іншого транспортного засобу, який мав намір заїхати в нього, чим порушив вимог пп. «д» п.15.10 ПДР.

Позивач не погодився із вказаною постановою серії ЕАТ №8209446 від 25.11.2023 та звернувся до суду із зазначеною позовною заявою.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доведеність вчинення позивачем вказаного порушення та дотримання порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КпАП України справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

За змістом ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (у тому числі передбачених частиною першою статті 121-3).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

За приписами статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із пп. «д» п. 15.10 ПДР стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із пп. 3 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками.

На підтвердження порушення позивачем вимог пп. «д» п. 15.9 ПДР відповідачем надано відеозапис на якому зафіксовано стоянку транспортного засобу «Citroen» д.н.з. НОМЕР_1 при заїзді в гараж, що унеможливило рух іншого транспортного засобу, який мав намір заїхати в нього.

Тобто, вказаним відеозаписом підтверджено, що стоянка транспортного засобу «Citroen» д.н.з. НОМЕР_1 здійснена у спосіб, що відповідає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Доводи позивача про те, що відповідачем не доведено, що саме позивач здійснив стоянку транспортного засобу у вказаному місці, апеляційний суд розцінює критично.

Так, беззаперечно транспортний засіб «Citroen» д.н.з. НОМЕР_1 позивачу не належить, на відеозаписі порушення не зафіксовано, що саме позивач здійснив стоянку вказаного транспортного засобу з порушення вимог пп. «д» п. 15.9 ПДР.

Водночас, на вказаному відеозаписі відображено, що позивач підійшовши до транспортного засобу «Citroen» д.н.з. НОМЕР_1 повідомив, що він є водієм та не заперечував даної обставини у ході розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Доводи позивача про те, що гараж біля якого стояв транспортний засіб «Citroen» д.н.з. НОМЕР_1 є незаконною спорудою суд вважає обґрунтованими, адже такі підтверджуються змістом листів Управління інформаційного забезпечення та доступу до публічної інформації КМР (КМДА) №0570202/2-16320 від 07.12.2023 (а.с. 28-29), ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області №ПІ-873/1-984/63 від 11.12.2023 (а.с. 36-41), КП «Київблагоустрій» ВО КМР (КМДА) №064/222-064/222/Д-177-6 від 03.01.2024 (а.с. 52), Шевченківської РДА у м. Києві від 25.01.2024 №109-109/Д-35 (а.с. 67).

Суд зауважує, що безумовно незаконне розміщення споруд, зокрема гаражів, порушує як норми права так і уставлені норми співіснування у суспільстві. Зокрема, у контексті спірних правовідносин, свавільне розміщення гаражів обмежує кількість місць для здійснення стоянки транспортних засобів з дотриманням вимог ПДР.

Разом з цим, дотримання вимог законодавства особою, яка незаконно розмістила відповідний гараж, не входить до предмету спору у даній справі. При вирішенні даної справи визначальним є питання чи здійснена стоянка транспортного засобу у спосіб, що робить неможливим рух інших транспортних засобів. Незалежно від законності розміщення гаража, особа, яка розміщує у ньому свій транспортний засіб вправі здійснювати стоянку на територій розміщення такого гаража. В свою чергу, особа яка здійснює стоянку транспортного засобу у спосіб, який унеможливлює заїзд і виїзд іншого транспортного засобу з такого гаража, вчиняє адміністративного правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, адже унеможливлює рух транспортного засобу, який знаходиться у такому гаражі.

Отже, колегія суддів вважає, що вказаним відеозаписом підтверджено порушення позивачем вимог пп. «д» п. 15.9 ПДР, а отже й вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Також вказаним відеозаписом підтверджено дотримання відповідачем порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення.

З урахуванням наведеного у сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність та відсутність підстав для скасування постанови серії ЕАТ №8209446 від 25.11.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на наведене апеляційний суд надав правову оцінку визначальним доводам сторін. Суд зауважує, що не надання оцінки іншим доводам сторін жодним чином не відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинуло на результат апеляційного розгляду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 48, 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.02.2024 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя М.М. Заїка

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко