Справа № 260/7997/23
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2024 рокум. Ужгород№ 260/7997/23

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі Відповідач 2), яким просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 02.06.2023 № 39 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити позивачу ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу залишення ним роботи, яка дає право на цю пенсію;

- стягнути судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 26.05.2023 року позивач звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, однак рішенням №39 від 02.06.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області йому було відмовлено у в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.

Позивач акцентує увагу на тому, що його пільговий стаж роботи на роботах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, за розрахунком, проведеним з допомогою онлайн сервісу КаdrЕХ., станом на момент звернення з заявою про призначення пенсії (25.05.2023) складав 16 років 4 місяці і 21 день при загальному стажі роботи - 30 років 07 місяців і 26 днів. Причому за основу розрахунку загального і спеціального стажу роботи взято тільки ті періоди роботи за записами у трудовій книжці, які визнаються і не оспорюються самим співвідповідачем і зазначені ним у розрахунку стажу роботи позивача, доданого до оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії.

Позивача зазначає, що у оскаржуваному рішенні співвідповідач не вказав з яких причин він не враховує період роботи на посаді водія з вивезення лісу, що дає право на вихід на пенсію за вислугою років з 11.10.2017 року по 25.05.2023 рік.

Зокрема у рішенні співвідповідача прямо зазначається, що стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 10 років 02 місяці 11 днів станом на 10.10.2017 року. Тобто подальша робота трактористом по трелюванню лісу у Державному спеціалізованому підприємстві «Ліси України» за період з 2017 по 2023 роки співвідповідачем взагалі не враховувалася. Нормативне обґрунтування неврахування цього періоду стажу роботи у рішенні відповідача також не зазначається.

Відповідачем 1 подано до суду відзив на позов, відповідно до якого вважає позов ОСОБА_2 не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню та зазначає, що на підставі розгляду заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області прийнято рішення від 02.06.2023 року №39 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Необхідний пільговий стаж за вислугу років станом на 10.10.2017 року становить 10 років 2 місяців 11 днів. Зарахований страховий стаж позивача становить 30 років 07 місяців 26 дні. За доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди.

Представник відповідача вважає, що, оскільки, заявник не набув необхідного пільгового стажу, йому відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому звертає увагу на те, що позивач на дату звернення працює на посаді, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років. Згідно статті 7 Закону № 1788 пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію.

Представник відповідач 2 зазначає, що за доданими документами до стажу вислуги років зараховано всі періоди. Отже, керуючись викладеним, призначити пенсію за вислугу років відповідно статті 55 Закону №1788 немає правових підстав, оскільки позивач не набув необхідного стажу вислуги років на 11.10.2017, а саме 12 років 06 місяців.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 26 травня 2023 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку на підставі ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення», надавши відповідний пакет документів.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області для розгляду.

02 червня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області рішенням №39 відмовило позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, а також у зв`язку з тим, що на дату звернення 26.05.2023 року заявник працює на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до Рішення страховий стаж позивача становить 30 років 07 місяців 26 днів. До страхового стажу не зараховані періоди роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.12.1981 року, оскільки на титульній сторінці неповністю зазначена дата народження та відсутня печатка, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Стаж роботи що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 10 років 02 місяці 11 днів станом на 10.10.2017 року.

Пунктом 8 статті 55 Закону України Пpo пенсійне забезпечення" передбачено призначення пенсій за вислугу років робітникам, майстрам (у тому числі старшим майстрам), які безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років і 6 місяців на зазначеній роботі.

Позивач не погодившись з відмовою відповідача 2 щодо призначення пенсії звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За приписом п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Статтею 1 Закону України №1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом "в" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058).

Згідно до ч.1 ст.56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (що була чинна на момент видачі трудових книжок позивача). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058).

Згідно до ч.1 ст.56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст.62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 25.08.1983 року, довідках пільгового трудового стажу та архівної довідки про підтвердження стажу роботи, вбачається наступна інформація про роботу позивача у спірні періоди:

- з 26.05.1986 по 05.06.1989 позивач працював трактористом на підвозі і вивезенню лісу в ТДВ «Міжгірський лісокомбінат» об`єднання «Закарпатліс»;

- з 20.06.2001 по 30.11.2001 позивач працював на посаді лісоруба 3 розряду Лопушнянського лісництва Міжгірського державного лісогосподарського підприємства ;

- з 13.12.2001 по 13.06.2002 позивач працював на посаді лісоруба 3 розряду Лопушнянського лісництва Міжгірського державного лісогосподарського підприємства;

- з 04.09.2002 по 31.12.2002 позивач працював на посаді лісоруба 3 розряду Лопушнянського лісництва Міжгірського державного лісогосподарського підприємства;

- з 10.03.2003 по 01.09.2003 позивача працював на посаді лісоруба 3 розряду в ПП «КАРАТ»;

- з 04.09.2003 по 31.08.2005 позивач працював на посаді тракториста (лісозаготівельні роботи) 6 розряду Лопушнянського лісництва Міжгірського державного лісогосподарського підприємства;

- з 19.04.2006 по 11.08.2006 позивач працював машиністом бульдозера (будівельні роботи підготовка лісосік) транспортно-ремонтного цеху Міжгірського державного лісогосподарського підприємства;

- з 27.09.2011 по 12.09.2012 позивача працював трактористом на підвозі і вивезенню лісу в ФОП ОСОБА_3 ;

- з 04.06.2014 по 05.09.2014 позивач працював на посаді тракториста (лісозаготівельні роботи) в ДП «Вигодське лісове господарство»;

- з 30.04.2015 по день подання позовної заяви до суду позивач працює на посаді тракториста (лісозаготівельні роботи) в ДП «Вигодське лісове господарство».

З оскаржуваного рішення вбачається, що пенсійним органом до стажу за вислугу років, що надає позивачу право на призначення пенсії відповідно до п. «в» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховано не всі зазначені вище періоди роботи позивача.

Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення», передбачає такі посади:

а) Робітники:

- здимщики-збирачі;

- звальщики лісу;

- водії автомобілів по вивезенню лісу;

- лебідчики на трелюванні лісу;

- лісоруби;

- Машиністи-кранівники, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах;

- машиністи з`єднувальних (сортувальних) машин;

- машиністи трелювальних машин;

- навальники-звальщики лісоматеріалів, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах;

- обрубувачі сучків;

- розкряжувальники;

- слюсарі по ремонту лісозаготівельного обладнання, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах;

- сортувальники деревини на воді;

- з`єднувачі плотів;

- трактористи на підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу;

- трелювальники;

- формувальники плотів;

- чокувальники;

- штабелювальники деревини, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах.

б) Спеціалісти: майстри, старші майстри, зайняті на лісосіках,лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах.

Згідно із роз`ясненням Міністерства соціального забезпечення України від 18.11.1992 № 25 «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто старші, головні, провідні, а також помічники.

Отже, робота трактористом на підвозі і вивезенню лісу, лісорубом, трактористом (лісозаготівельні роботи), машиністом бульдозера (будівельні роботи підготовка лісосік), відносяться до професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, за якими в тому числі працював позивач та мають бути включені до його стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугою років, передбаченої ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, суд звертає увагу на те, що періоди роботи позивача з 26.05.1986 по 05.06.1989, з 20.06.2001 по 30.11.2001, з 13.12.2001 по 13.06.2002, з 04.09.2002 по 31.12.2002, з 10.03.2003 по 01.09.2003, з 04.09.2003 по 31.08.2005, з 19.04.2006 по 11.08.2006, з 27.09.2011 по 12.09.2012, з 04.06.2014 по 05.09.2014, з 30.04.2015 по 26.05.2023 та їх пільговий характер підтверджені трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 від 25.08.1983 року, довідками пільгового трудового стажу та архівною довідки про підтвердження стажу роботи.

Суд зазначає, що відповідачем не було надано оцінку зазначеним документам. Відповідач, зарахувавши до пільгового стажу позивача 10 років 02 місяці 11 днів, не зазначив які саме періоди роботи було ним зараховано та ті, які не було зараховано, а тому відповідні періоди роботи мають бути зараховані до пільгового стажу позивача повністю.

Разом з тим, з оскаржуваного рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років та з наданого відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач керувався пунктом 2-1 та абзацом другим пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та вважає, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» на 11.10.2017 року мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції за якою право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

В свою чергу, 04.06.2019 року Конституційним Судом України було ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII.

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно пункту 16 Закону розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відмова пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п."в" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XIІ обґрунтована посиланням на пункти 2-1 та 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, а саме відсутністю необхідного станом на 11.10.2017 спеціального стажу роботи 12 років і 6 місяців.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11 жовтня 2017 року.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч.3 ст.22 Конституції України).

У Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що "положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності" (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України зазначає, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної" (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018).

Юридична визначеність є ключовою у питанні розуміння верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття „легітимні очікування") (Доповідь „Верховенство права", схвалена Європейською Комісією „За демократію через право" (Венеційською Комісією) на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року).

Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Відтак, суд вважає, що, обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.

Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:

«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у даній справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Аналогічний висновок з даного питання було зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року у справі №240/24/21, який підлягає обов`язковому врахуванню судом при розгляді даної справи.

Відтак, беручи до уваги, що конституційне право особи на соціальний захист включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №240/24/21, суд приходить до висновку, що за умови досягнення позивачем 57 років, наявності страхового стажу 30 років та спеціального стажу 12 років 6 місяців саме на момент звернення позивача з заявою, останній має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, виходячи із наданих ч.2 ст.245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії № 39 від 02.06.2023 року є таким, що порушує право позивача на соціальних захист, не відповідає приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, тому таке рішення слід скасувати як протиправне, а Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області слід зобов`язати зарахувати до стажу за вислугу років періоди роботи позивача з 26.05.1986 по 05.06.1989, з 20.06.2001 по 30.11.2001, з 13.12.2001 по 13.06.2002, з 04.09.2002 по 31.12.2002, з 10.03.2003 по 01.09.2003, з 04.09.2003 по 31.08.2005, з 19.04.2006 по 11.08.2006, з 27.09.2011 по 12.09.2012, з 04.06.2014 по 05.09.2014, з 30.04.2014 по 26.05.2023.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання призначити пенсію згідно ст.52 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то така задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За приписами статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно із абзацом другим пункту 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, (в редакції чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії), пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Отже, пенсія за вислугу років є соціальною гарантією, яка надається державою окремим спеціалістам, і полягає у матеріальній компенсації, пов`язаній із залишенням роботи, яка призводить до втрати професійної працездатності або придатності, та можливістю влаштуватись на іншу (більш безпечну) роботу або залишитись непрацюючим.

Як видно зі СПИСОК професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. №583, до таких, зокрема, відносяться трактористи на підвозі і вивезенню лісу, лісоруби, трактористи (лісозаготівельні роботи), машиністи бульдозера (будівельні роботи підготовка лісосік).

Відповідно до ст..62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як видно із копії трудової книжки позивача, 18 травня 2023 року, відповідно до наказу № 125-к від 18.05.2024 року, він був переведений трактористом (лісозаготівельні роботи) по шостому розряду в Слобідське лістництво. Запис про звільнення позивача із вказаної посади в трудовій книжці відсутній.

Відповідно до Списку №583 вказана професія (посада) дає право на пенсію за вислугу років.

Разом з тим, дані про звільнення позивача із вказаної посади станом на час звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії відсутні, що дає підстави вважати, що станом на час звернення позивач продовжував працювати на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років.

Крім того, під час розгляду справи доказів, що позивач звільнений з посади тракториста (лісозаготівельні роботи) у суду відсутні.

Як зазначено вище, в силу положень ч.2 ст.7 Закону №1788 пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Тобто, у позивача відсутня обов`язкова умова отримання пенсії за вислугу років - факт залишення роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, висловленим зокрема у постановах від 22 листопада 2018 року в справі № 2а-1011/11 та від 14 березня 2019 року в справі № 712/2564/16-а.

Враховуючи вищевикладене, суд позбавлений можливості зобов`язати відповідачів призначити пенсію позивачу, однак з метою належного ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до стажу позивача за вислугу років зазначені вище періоди роботи.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведених приписів нормативно-правових актів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, судовий збір у розмірі 1073,60 грн., підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 9, 19, 77, 78, 243, 246, 262 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 39 від 02.06.2023 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу за вислугу років наступні періоди роботи, згідно трудової книжки серії серії НОМЕР_2 від 25.08.1983 року: на посаді тракториста на підвозі і вивезенню лісу в ТДВ «Міжгірський лісокомбінат» об`єднання «Закарпатліс» з 26.05.1986 року по 05.06.1989 рік; на посаді лісоруба 3 розряду Лопушнянського лісництва Міжгірського державного лісогосподарського підприємтсва з 20.06.2001 року по 30.11.2001 рік, з 13.12.2001 року по 13.06.2002 рік, з 04.09.2002 року по 31.12.2002 рік; на посаді лісоруба 3 розряду в ПП «КАРАТ» з 10.03.2003 року по 01.09.2003 рік; на посаді тракториста (лісозаготівельні роботи) 6 розряду Лопушнянського лісництва Міжгірського державного лісогосподарського підприємства з 04.09.2003 року по 31.08.2005 рік; на посаді машиніста бульдозера (будівельні роботи підготовка лісосік) з 19.04.2006 року по 11.08.2006 рік транспортно-ремонтного цеху Міжгірського державного лісогосподарського підприємства; на посаді тракториста на підвозі і вивезенню лісу в ФОП ОСОБА_3 з 27.09.2011 року по 12.09.2012 рік; на посаді тракториста (лісозаготівельні роботи) в ДП «Вигодське лісове господарство» з 04.06.2014 року по 05.09.2014 рік; на посаді тракториста (лісозаготівельні роботи) в ДП «Вигодське лісове господарство» з 30.04.2015 року по 26.05.2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк