Справа № 320/11758/24
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

21 березня 2024 року м. Київ № 320/11758/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, Державної судової адміністрації України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (; м. Київ, вул. Жилянська, 58-Б, інд. 01601), Державної судової адміністрації України (; м. Київ, вул. Липська 18/5, інд. 01601), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (ідентифікаційний ) щодо невиплати в повному обсязі винагороди присяжному Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 за час виконання обов`язків присяжного у суді та нарахування винагороди у меншому розмірі від встановленого законом про судоустрій;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області (ідентифікаційний ) провести донарахування та виплату винагороди присяжному Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , згідно вимог статей 43, 130 Конституції України, статей 68, 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням п. 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення», п. 2 Порядку виплати винагороди та відшкодування витрат, виплати добових присяжному за час виконання ним обов`язків у суді, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України 05.10.2016р. №198, раніше виплачених сум та з відрахуванням податків і зборів відповідно до законодавства, розраховану виходячи з посадового окладу судді місцевого суду (із застосуванням відповідного регіонального коефіцієнту 1,25) з урахуванням фактично відпрацьованого часу, з 1 січня 2018 року: 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року - 1762 гривень; з 1 січня 2019 року: 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року - 1921 гривень; з 1 січня 2020 року: 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року - 2102 гривень; з 1 січня 2021 року 2270 гривень; з 1 січня 2022 року - 2481 гривень; з 1 січня 2023 року - 2684 гривень; з 1 січня 2024р. - 3028 гривень;

- визнати протиправними дії та бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (ідентифікаційний ) щодо ненадання мені ( ОСОБА_1 ) у визначені ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» і ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» строки повної відповіді на пункти два, три, чотири, запиту від 12.04.2023р. (вх.№К-23-23 13.04.2023р.) та за результатами неналежного розгляду з даного приводу скарг від 19.05.2023р. (вх.№К-23 22.05.2023р.) і від 08.09.2023р. (вх. №К104-23 08.09.2023р.), порушення п`ятнадцятиденного та місячного терміну розгляду скарги від 08.09.2023р. (вх.№К104-23 08.09.2023р.), необ`єктивного, невсебічного і несвоєчасного її розгляду, не усунення причин та умов, які сприяли порушенню законодавства України, конституційних прав і законних інтересів, не виконання рекомендації Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо надсилання мені ( ОСОБА_1 ) листа від 12.05.2023р. №03-15/963/23, інформації про дати отримання Територіальним управлінням від суду підтвердження виконання мною (ним) обов`язків присяжного у суді та здійснення перерахування коштів на мою (його) користь, копій розрахункових листів за 2018-2023 роки щодо здійснених мені ( ОСОБА_1 ) виплат;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області (ідентифікаційний ) надати ( ОСОБА_1 ) відповідь: коли Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області отримувало від суду підтвердження виконання мною ( ОСОБА_1 ) обов`язків присяжного у суді, надати розрахункові листи за 2018-2023 роки по здійсненим мені (йому) виплатам та копії звернень до суду для отримання підтвердження виконання мною (ним) обов`язків присяжного 2018-2023 роках, утриматися від порушення законодавства про звернення громадян, конституційних прав і законних інтересів громадян України;

- визнати протиправними дії та бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (ідентифікаційний ) щодо порушення вимог ст. 1, ч. 1 ст. 2, п. 1, ч. 1 ст. 3, ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 5, п. 1, 6 ч. 1 ст. 14, ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» по розгляду мого ( ОСОБА_1 ) запиту від 01.11.2023р. (вх.№інф/К54-23) і вимог ст.ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян» по розгляду заяви від 09.11.2023р. (вх.№ел2039/23) та ненадання на неї відповіді, надання недостовірної інформації на запит у листі від 08.11.2023р. №інф./К54-23-55/23, що у Територіального управління не відображена та не задокументована будь-якими засобами чи на будь-яких носіях запитувана інформація, невиконанні начальником Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області ОСОБА_2 доручення керівника ДСА України наданого у листі №К2530-23-2701/23 від 06.12.2023р. щодо невідкладного відновлення мого ( ОСОБА_1 ) конституційного права та забезпечення розгляду запиту на публічну інформацію від 01.11.2023р., ненадання копій кошторисів за 2018-2024 роки до 11.01.2024р., ненадання відповіді на запит від 26.12.2023р., надання повної інформації на запит від 04.01.2024р. вх.№інф.К1-24, надання неправдивої інформації у листі від 12.01.2024р. вих.№К2-24-3/24, що підтвердження обов`язків присяжного ОСОБА_1 , у вигляді довідки підписаної головуючим суддею у справі за участю присяжного, про виконання/невиконання присяжним обов`язків у суді із зазначенням фактично відпрацьованого часу та табель обліку робочого часу, по справі №369/13644/23 (за виконання обов`язків присяжного 07.11.2023) станом на дату надання цієї відповіді до територіального не надходили та не надання інформації щодо виконання обов`язків присяжного у суді 09.02.2023р. по справі №369/17272/21 на третій пункт запиту до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській від 05.01.2024р.;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області (ідентифікаційний ), надати відповідь на заяву від 09.11.2023р. (вх.№ел2039/23) повідомивши про наявність кошторисних призначень та відкритих асигнувань для здійснення перерахування коштів на користь присяжних через відповідні органи Державної казначейської служби України у 2018-2023 роках, надати повну відповідь на запити від 01.11.2023р. вх.№інф./К54-23 і від 04.01.2024р. вх.№К1-24 про щомісячні розписи видатків на фінансування Києво-Святошинського районного суду Київської області та Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області у 2018-2023 роках, надати відповідь на мої ( ОСОБА_1 ) запити від 04.01.2024р. вих.№еп26/24, від 26.12.2023р., надати повну інформацію на запит від 04.01.2024р. вх. №інф.К1-24, неухильно дотримуватись вимог ст. 40 Конституції України, Законів України «Про доступ до публічної інформації» і «Про звернення громадян»;

- визнати протиправними дії та бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (ідентифікаційний ), в недотриманні вимог п. 4, 6 Порядку виплати винагороди та відшкодування витрат, виплати добових присяжному за час виконання ним обов`язків у суді, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України 05.10.2016р. №198;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області (ідентифікаційний ) дотримуватись вимог Порядку виплати винагороди та відшкодування витрат, виплати добових присяжному за час виконання ним обов`язків у суді, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України 05.10.2016р. №198, діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України;

- визнати протиправними дії та бездіяльність Державної судової адміністрації України (ідентифікаційний ) щодо невсебічного, необ`єктивного розгляду моєї ( ОСОБА_1 ) скарги від 01.11.2023р. (вх.№2462-23 02.11.2023р.), не вжиття заходів до припинення неправомірних дій посадових осіб ТУ ДСА України в Київській області, не усунення причин, що їх породжують та умов, які сприяли порушенням законодавства України, не забезпечення поновлення порушених прав і законних інтересів на виплату в повному обсязі мені ( ОСОБА_3 ) винагороди за відпрацьований час виконання обов`язків присяжного в Києво-Святошинському районному суді Київської області, згідно норм ст.ст. 3, 8, 19, 40, ч. 4 ст. 43, ч. 5 ст. 124, ч. 1 ст. 127, ст. 130 Конституції України, ст. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 1 ст. 15, ст. 68, ст. 135, ч. 4 ст. 151 Закону №1402-VIII, ч. 1 ст. 4, ч. 1, 2 ст. 8, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 64, п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 65, ч. 3, 5 ст. 66 Закону «Про державну службу», п.2, 4, 6, 8 Порядку виплати винагороди та відшкодування витрат, виплати добових присяжному за час виконання ним обов`язків у суді, затверджений наказом Державної судової адміністрації України 05.10.2016 №198, ст.ст. 4, 18-19 Закону України «Про звернення громадян», ігнорування правового висновку Верховного Суду по справі №360/503/21 щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України (ідентифікаційний ) дотримуватись норм Конституції України, Законів України «Про судоустрій і статус суддів», «Про державну службу», «Про звернення громадян», Порядку виплати винагороди та відшкодування витрат, виплати добових присяжному за час виконання ним обов`язків у суді, затверджений наказом Державної судової адміністрації України 05.10.2016 №198;

- стягнути на мою ( ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) користь з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (ідентифікаційний ) 124170 (сто двадцять чотири тисячі сто сімдесят) гривень та з Державної судової адміністрації України (ідентифікаційний ) 62085 (шістдесят дві тисячі вісімдесят п`ять) гривень, на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їхніми протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю;

- стягнути солідарно з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (ідентифікаційний ) та Державної судової адміністрації України на мою ( ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) користь всі судові витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту для прибуття до суду та компенсацію за втрачений заробіток, який обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку і за відрив від звичайних занять, що обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати, за рахунок бюджетних асигнувань вказаних суб`єктів владних повноважень;

- винести окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії та бездіяльність яких визнаються протиправними і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області (ідентифікаційний ) та Державну судову адміністрацію України (ідентифікаційний ) подати звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк.

В силу вимог частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Згідно з ч. 6 ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Пов`язаними між собою можна вважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних.

Таким чином, у випадку заявлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, або ж мають бути зверненні до одного відповідача, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.

Відповідні обставини мають бути обґрунтовані позивачем з урахуванням змісту спірних правовідносин.

З позовної заяви встановлено, що позивачем оскаржуються:

1. невиплата в повному обсязі винагороди присяжному за час виконання обов`язків присяжного у суді та нарахування винагороди у меншому розмірі від встановленого законом про судоустрій за період з 2018-2024 роки;

2. дії та бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області щодо ненадання позивачу повних відповідей та вчасних відповідей на

2.1) пункти два, три, чотири, запиту від 12.04.2023р. (вх.№К-23-23 13.04.2023р.)

2.2) скаргу від 19.05.2023р. (вх.№К-23 22.05.2023р.)

2.3) скаргу від 08.09.2023р. (вх. №К104-23 08.09.2023р.),

3. дії та бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області щодо

3.1) запиту від 01.11.2023р. (вх.№інф/К54-23);

3.2) заяви від 09.11.2023р. (вх.№ел2039/23);

3.3) запиту у листі від 08.11.2023р. №інф./К54-23-55/23;

3.4) запиту від 26.12.2023р.,

3.5.) запиту від 04.01.2024р. вх.№інф.К1-24;

3.6) третього пункту запиту до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській від 05.01.2024р.

4. дії та бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо невсебічного, необ`єктивного розгляду скарги від 01.11.2023р. (вх.№2462-23 02.11.2023р.);

Також заявлені вимоги щодо стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області 124170 (сто двадцять чотири тисячі сто сімдесят) гривень та з Державної судової адміністрації України 62085 (шістдесят дві тисячі вісімдесят п`ять) гривень, на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їх протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю, а також всіх судових витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту для прибуття до суду та компенсацію за втрачений заробіток, який обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку і за відрив від звичайних занять, що обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати, за рахунок бюджетних асигнувань вказаних суб`єктів владних повноважень.

Отже, позивачем заявлено 11 немайнових вимог щодо дій чи бездіяльності відповідачів по 10 запитах та невиплати в повному обсязі винагороди присяжному, а також майнові вимоги по стягненню моральної шкоди і компенсації витрат.

Тому, вбачається, що фактично, звернувшись до суду з таким позовом, позивач має намір одночасно врегулювати усі наявні у нього спірні правовідносини з відповідачами, незважаючи на те, що підстави їх виникнення можуть бути різними та не пов`язаними між собою, а також не враховуючи, що таке об`єднання непов`язаних між собою вимог повністю ускладнює розгляд справи.

При цьому позивачем у позовній заяві не наведено будь-яких аргументів на користь необхідності розгляду зазначених вимог в рамках одного провадження та відповідних доказів на обґрунтування пов`язаності між собою зазначених позовних вимог, що вони виникли з однакових юридичних фактів, мають єдині підстави.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Також, відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання щодо дотримання процесуальних строків суд зазначає наступне.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку.

Відтак, обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Так, згідно з матеріалами позовної заяви, позовні вимоги ОСОБА_1 охоплюють період з 2018 року по 2024 рік щодо невиплати винагороди у повному обсязі, як він вважає.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України:

…для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Відтак, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року…

Так, суд зазначає, що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено виплату грошового забезпечення, з яких складових воно складається, як обраховане та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових. Відтак, з дня отримання виплати особою, якій вона здійснюється вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових грошового забезпечення звернулася до військової частини із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від військової частини відповіді на подану нею заяву.

З урахуванням викладеного, суд зауважує про те, що позивач повинен був дізнався про порушення свого права на грошову винагороду, в той момент, коли його не отримав в повному обсязі, як він вважає.

З запитами до відповідачів позивач почав звертатися у квітні 2023 року, а грошову винагороду вважає, що почав недоотримувати з 2018 року.

Тобто, позивач отримуючи грошову винагороду і компенсації, як він вважає не в повному обсязі, протягом п`яти років не звертався до суду з метою захисту свої прав та інтересів. Такі дії не можуть вважатися такими, що вчинені в розумний строк, без обґрунтованих зволікань.

Дослідивши викладені доводи, суд дійшов висновку про неповажність, саме за наведених обставин, причин пропуску строку на звернення до суду в частині, які виходять за межі позовної давності в даній категорії справ, що також свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства.

Крім цього, відповідно до частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 132 цього Кодексу встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI Про судовий збір (зі змінами та доповненнями) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць - 3028,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Зі змісту адміністративного позову та позовних вимог вбачається, що позивачем заявлено позовні вимоги майнового (стягнення з відповідачів моральну шкоду, а також всіх судових витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту для прибуття до суду та компенсацію за втрачений заробіток, який обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку і за відрив від звичайних занять, що обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати, за рахунок бюджетних асигнувань вказаних суб`єктів владних повноважень) і немайнового характеру (11 немайнових вимог щодо дій чи бездіяльності відповідачів по 10 запитах та невиплати в повному обсязі винагороди присяжному), а отже ставка судового збору за звернення до суду з даним позовом становить:

за майнову вимогу 1 862,55 грн (186255*0,01);

за 11 немайнових вимог 13 323,20 грн (3028*0,4*11), що складає разом 15185,75 грн.

Таким чином, при зверненні до суду із цим адміністративним позовом, позивачеві необхідно було сплатити 15185,75 грн судового збору.

Однак, до позовної заяви позивачем додано клопотання про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якого зазначено, що він є безробітною особою.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Вказані норми встановлюють можливість полегшення судом тягаря судових витрат для осіб з низьким рівнем достатку. Положення статей спрямовані на те, щоб судові витрати не були перешкодою для доступу до суду малозабезпечених осіб, і слугують гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду незалежно від майнового стану.

За змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується на розсуд суду в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони дійсно перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

Суд зазначає, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, а також звільнення від його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону, є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Згідно з довідкою Бучанської філії Київського обласного центру зайнятості від 17.11.2023 року позивач перебуває на обліку, як безробітний.

Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків позивач отримав у 2023 році 7925,15 грн доходу, до чого суд ставиться критично з огляду на наступне.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (рішення ЄСПЛ у справі «Гоффманн проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; у справі «Кудла проти Польщі» (Cudla v. Poland) від 26 жовтня 2000 року).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справі «Княт проти Польщі» (Kniat v. Poland) від 26 липня 2005 року, пункт 44; у справі «Єдамський і Єдамська проти Польщі» (Jedamski and Jedamska v. Poland) від 26 липня 2005 року, пункти 63, 64).

Щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia) від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

В ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 30 березня 2023 року у справі № 990/23/23, від 21 березня 2023 року у справі № 990/13/223 зазначено, що документ з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з І кварталу 2022 року по 1 квартал 2023 року, дата формування якого 26 січня 2023 року, відображає лише інформацію про доходи скаржника, яка, однак, сама по собі в повній мірі не ілюструє незадовільне (скрутне) майнове становище апелянта.

Тому, в даному випадку відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за 2023 році не можуть в повній мірі не ілюструвати незадовільне (скрутне) майнове становище позивача, оскільки він може мати цінне рухоме і нерухоме майно, мати інші соціальні виплати.

Крім цього, позивач сам зазначає, що має заощадження.

Отже, судом не вбачається достатніх підстав для звільнення позивача від сплати судового збору або відстрочення згідно з ст. 8 Закону України «Про судовий збір» лише на підставі Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2023 рік, оскільки в зазначеному документі не відображаються всі можливі доходи позивача і наявне у нього майно.

Наведені обставини додатково вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Відповідно до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки повинні бути усунені шляхом подання до суду:

- оригіналу документа про сплату 15185,75 грн судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;

- письмових пояснень з аргументацією на користь необхідності розгляду зазначених вимог в рамках одного провадження та відповідних доказів на обґрунтування пов`язаності між собою зазначених позовних вимог.

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням вагомих і переконливих аргументів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного, характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачем належного йому права на звернення до адміністративного суду упродовж строку, встановленого для цього законодавством, або ж взагалі унеможливили своєчасну реалізацію позивачем такого права.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, Державної судової адміністрації України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Встановити позивачеві десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали надіслати (видати) позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.