Справа № 400/3128/22
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 р. № 400/3128/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Мельника О.М. в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомДепартаменту патрульної поліції, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048,

до відповідачаОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

треті особиУправління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, вул. Новозаводська, 1Б/1, м. Миколаїв, 54056,

простягнення коштів в розмірі 4789,73 грн,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Національної поліції (далі позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), за участі третьої особи - Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 , на користь Департаменту патрульної поліції компенсацію за 25 діб надмірно використаної відпустки при звільненні у сумі 4789 (чотири тисячі сімсот вісімдесят дев`ять) грн. 73 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач проходив службу на посаді інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № І в управлінні патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції. Відповідачеві було надано щорічну чергову оплачувану відпустку за 2022 рік та ним використану у кількості 30 діб, однак, відпрацьовано у 2022 році було лише за 5 днів відпустки. Згідно з розрахунком надмірно нарахованого грошового забезпечення за невідпрацьований час у місяці звільнення проведеного ВОП УФЗБО вбачається, що сума компенсації за 25 діб надмірно використаної відпустки при звільненні становить 4789,73 грн.

Правом подання до суду відзиву відповідач не скористався. Частиною 6 статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 (далі - Відповідач) проходив службу на посаді інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № І в управлінні патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Миколаївській

області ДПП).

Відповідно до Наказів по особовому складу № 1768 о/с від 13.02.2021 року та № 167 від 14.01.2022 року ОСОБА_1 надано частину щорічної оплачуваної відпустки строком з 15.01.22 по 29.03.22 та частину щорічної оплачуваної відпустки строком з 04.02.22 по 18.02.22. Тобто. Відповідачу надано щорічну чергову оплачувану відпустку за 2022 рік згідно з вимогами частини першої статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» у кількості 30 діб.

Відповідно до Наказу по особовому складу № 601 о/с від 11.03.2022 року інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 УПП в Миколаївській області ДІШ лейтенанта поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 11 березня 2022 року в поліції із відрахуванням грошового забезпечення за 25 діб надмірно нарахованої частини чергової оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Згідно з розрахунком надмірно нарахованого грошового забезпечення за невідпрацьований час у місяці звільнення проведеного ВОП УФЗБО вбачається, що сума компенсації за 25 діб надмірно використаної відпустки при звільненні становить 4789 (чотири тисячі сімсот вісімдесят дев`я ть) грн. 73 кой.

Із вказаним наказом відповідача ознайомлено належним чином, натепер наказ від 11.03.2022 № 601 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції не скасовано. Відповідачем зазначений наказ в установленому законом порядку не оскаржувався.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580).

Відповідно до частини першої статті 92 Закону № 580 поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 93 Закону № 580 тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Відповідно до частини четвертої статті 93 Закону № 580 тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Частиною сьомою статті 93 Закону № 580 визначено, що чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Відповідно до абзаців першого, другого частини дев`ятої статті 93Закону № 580 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки.

При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО), визначені Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, які затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку № 260 за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується.

Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Пунктом 15 розділу І Порядку № 260 визначено, що при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

Абзацом шостим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 визначено, що при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення.

Згідно із абзацом дев`ятим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 при звільнені поліцейського зі служби в поліції розрахунок суми грошового забезпечення, яка підлягає відрахуванню за надмірно нараховану частину щорічної відпустки, здійснюється, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримав поліцейський за дні чергової відпустки.

Суд відзначає, що зазначені вище правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Непоширення на поліцейських норм Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Однак питання повернення зайво виплаченого грошового забезпечення поліцейському не врегульовано положеннями спеціального законодавства. Водночас такі питання унормовано положеннями КЗпП України.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За таких обставин суд вважає, що до спірних правовідносин субсидіарно підлягають застосуванню норми КЗпП України.

Статтею 127 КЗпП України визначено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Отже, оскільки відповідач безпідставно отримав грошові кошти (надмірно нараховані та виплачені), та вже не проходить службу в управлінні патрульної поліції в Миколаївської області, суд уважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 136 КЗпП України, статей 1212, 1215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Частинами першою та другою статті 136 КЗпП України визначено, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

Частинами першою та другою статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок у поверненні безпідставно набутого ним грошового забезпечення позивачу у розмірі 4789,73 грн.

Станом на момент розгляду цієї справи та ухвалення судом рішення докази, які б підтверджували сплату відповідачем суми грошового забезпечення у розмірі 4789,73 грн у матеріалах справи відсутні.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Оскільки, відповідно до приписів статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати у цьому випадку стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048 ідентифікацій код 40108646) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції компенсацію за 25 діб надмірно використаної відпустки при звільненні у сумі 4789 (чотири тисячі сімсот вісімдесят дев`ять) грн. 73 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Мельник