Справа № 580/6416/23
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6416/23 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, у якому просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати невиплаченого грошового забезпечення при звільненні працівника, починаючи з дня звільнення по день фактичного розрахунку, але не більше чим за 6 місяців відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України на користь позивача в сумі 98 476,20 грн.

Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 12 січня 2024 року в задоволенні позову відмовив.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом ГУНП в Черкаській області від 08.02.2022 № 44 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 - заступника начальника 2-го відділу Головного управління Національної поліції в Черкаській області звільнено зі служби в поліції відповідного до п. 2 (через хворобу) ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі № 580/4322/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2023 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити позивачу заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період з листопада 2021 року по лютий 2022 року та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідачем 20.06.2023 проведено остаточний розрахунок грошового забезпечення позивача у вигляді індексації та доплати за службу в нічний час у сумі 3 378,04 грн.

Після того, як позивач отримав кошти, щодо виплати яких звертався до адміністративного суду (справа №580/4322/22), він звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»; далі - Закон № 2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Колегія суддів зазначає, що стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України в цій справі пов`язане з несвоєчасною виплатою позивачеві (у зв`язку зі звільненням) доплати за службу в нічний час та індексації (на загальну суму 3 378,04 грн).

Зазначені складові грошового забезпечення відповідач виплатив позивачу на виконання судового рішення (справа № 580/4322/22), після чого останній звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у випадку визначення суми виплат судовим рішенням, яка викладена у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Великою Палатою Верховного Суду вказано, що у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає наявність правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у відповідності до вимог статті 117 КЗпП України.

Разом з тим, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України N 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Зазначене також неодноразово висвітлювалось в рішеннях Верховного Суду, зокрема в постанові від 18 червня 2020 року по справі №200/9096/19-а.

Водночас, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26 червня 2019 року, справа №761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року, справа №821/1083/17, згідно якої суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у наведених справах дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Визначаючи розмір відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 20.06.2023, виплативши на виконання рішення суду індексацію грошового забезпечення та доплату за службу в нічний час.

Водночас з 19.07.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022 р. (далі - Закон № 2352-ІХ), яким викладено в новій редакції норму ст.117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

З урахуванням того, що проведення остаточного розрахунку з позивачем відбулося 20.06.2023, колегія суддів дійшла висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст.117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX.

Згідно долученої до матеріалів справи довідки про доходи, загальна сума грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням становила 33919,60 грн. Середньоденна заробітна плата складає 547,09 грн (а. с. 4).

Кількість днів, впродовж яких на користь позивача підлягає стягненню середнє грошове забезпечення за шість місяців, - 180 календарних днів. Розмір середнього заробітку позивача за шість місяців (180 календарних днів) становить 98476,20 грн (547,09 грн х 180 дні). Істотність частки несвоєчасно виплаченої індексації 3378,04 (перерахована індексація грошового забезпечення та доплата за роботу у нічний час) у порівнянні із середнім заробітком (розрахунковою величиною) становить 3,43% (3378,04 / 98476,20 грн х 100).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3377,73 грн, що становить 3,43% від середнього грошового забезпечення позивача за 180 календарних днів (98476,20 грн х 3,43%). Зазначений розмір відповідає принципу справедливості та співмірності та є належним та ефективним способом захисту порушених прав.

З огляду на викладене колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог необгрунтованим, відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати невиплаченого грошового забезпечення при звільненні працівника, починаючи з дня звільнення по день фактичного розрахунку, але не більше чим за 6 місяців відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у розмірі 3378,04 (три тисячі триста сімдесят вісім гривень) 04 копійки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких