Справа № 160/32487/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС у Дніпропетровській області), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-3505-56/484 У від 16.02.2021 р., що була винесена ГУ ДПС у Дніпропетровській області на суму 11 249,48 грн. (одинадцять тисяч двісті сорок дев`ять грн 48 коп.);
- визнати протиправною та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2021 р. №Ф-3505-56/484, що була винесена ГУ ДПС у Дніпропетровській області на суму 41 423,37 грн. (Сорок одна тисяча чотириста двадцять три грн 37 коп.), а саме: недоїмка - 37 788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім грн 74 коп.), штраф - 368,07 грн. (триста шістдесят вісім грн 07 коп.), пеня - 3 266,56 грн. (Три тисячі двісті шістдесят шість грн 56 коп.);
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 16 лютого 2021 року №Ф-3505-56-484 У в розмірі 11 249,48 грн. (одинадцять тисяч вісті сорок дев`ять грн 48 коп.);
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 16 лютого 2021 року №Ф-3505-56-484 в розмірі 41 423,37 грн (сорок одна тисяча чотириста двадцять три грн 37 коп.).
Вищезазначена позовна заява не відповідала вимогам ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 18.12.2023 р. була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали суду від 18.12.2023 р. позивач виправив вказані недоліки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2024 р. відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду. ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду з даною позовною заявою.
20.02.2024 р. до суду надійшла від ОСОБА_1 відповідь на відзив на позовну заяву, в якій він стверджує, що контролюючий орган у відзиві не спростовує жодного доказу наданого позивачем до матеріалів справи, а навпаки підтверджує доводи викладені у позовній заяві. Позивач вважає, що нарахування штрафних санкцій та пені здійснено відповідачем безпідставно, й зауважує, що контролюючим органом не надані докази не виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань у період з 21.01.2014 р. по 03.08.2016 р. Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2021 № Ф-3505-56-484 У на суму 11 249,48 грн., на думку позивача, складена з порушення норм чинного законодавства України, оскільки вказується, що вимога від 16 лютого 2021 року, але в тексті Вимоги повідомляється, що станом на 13.01.2022 р. виникла заборгованість зі сплати єдиного податку та дата набрання чинності - 13.01.2022 р. Решта доводів позивача є аналогічними до тих, що викладені ОСОБА_1 у позовній заяві.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) був зареєстрований як фізична особа-підприємець, дата запису про проведення державної реєстрації 28.01.2013 р., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
15.06.2023 р. до Єдиного державного реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .
Позивач перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області (Криворізька південна ДПІ (м.Кривий Ріг), як фізична особа підприємець з 28.01.2023 р. та відповідно до п. 4 частини першої ст. 4 Закону №2464 є платником єдиного внеску, що не заперечується сторонами.
З інтегрованої картки платника податків позивача , встановлено, що станом на 29.01.2024 р. по коду бюджетної класифікації 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, які проводять незалежну професійну діяльність) недоїмка по сплаті єдиного внеску фізичною особою-підприємцем складає 41 423, 37 грн.
Зазначена недоїмка виникла у зв`язку з несплатою позивачем мінімального страхового внеску за 2017-2021 роки та складається з наступних нарахувань:
- по строку 09.02.2018 нараховано 8448,00 грн. за 2017 рік,
- по строку 19.04.2018 нараховано 2457,18 грн. за перший квартал 2018р.,
- по строку 19.07.2018 нараховано 2457,18 грн. за другий квартал 2018р.,
- по строку 19.10.2018 нараховано 2457,18 грн. за третій квартал 2018р.,
- по строку 21.01.2019 нараховано 2457,18 грн. за четвертий квартал 2018 р.,
- по строку 19.04.2019 нараховано 2754.18 грн. за перший квартал 2019р.
- по строку 19.07.2019 нараховано 2754,18 грн. за другий квартал 2019р.,
- по строку 21.10.2019 нараховано 2754,18 грн. за третій квартал 2019р.,
- по строку 20.01.2020 нараховано 2754,18 грн. за четвертий квартал 2019 р.,
- по строку 21.04.2020 нараховано 2078,12 грн за перший квартал 2020р.,
- по строку 20.07.2020 нараховано 1039,06 грн. за другий квартал 2020р.,
- по строку 19.10.2020 нараховано 3178,12 грн. за третій квартал 2020р.,
- по строку 19.01.2021 нараховано 2200,00 грн. за четвертий квартал 2020р.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області були сформовані вимоги про сплату боргу (недоїмки), а саме:
Вищезазначені вимоги про сплату боргу (недоїмки) направлені контролюючим органом на адресу платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення: АДРЕСА_1 .
-8448, 00 грн. нарахування ЄСВ за 2017 р.;
-2457,18 грн. нарахування за 1 квартал 2018 року;
-2457,18 грн. нарахування за 2 квартал 2018 року;
-2457,18 грн. нарахування за 3 квартал 2018 року;
-2457,18 грн. нарахування за 4 квартал 2018 року;
-2754,18 грн. нарахування за 1 квартал 2019 року;
-2754,18 грн. нарахування за 2 квартал 2019 року;
-2754,18 грн. нарахування за 3 квартал 2019 року;
-2754,18 грн. нарахування за 4 квартал 2019 року;
-2078,12 грн. нарахування за 1 квартал 2020 року;
-1039,06грн. нарахування за 2 квартал 2020 року;
-3178,12 грн. нарахування за 3 квартал 2020 року;
-2200,00 грн. нарахування за 4 квартал 2020 року.
Вищевказана вимога перебуває на виконанні у Саксаганському відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).
ОСОБА_1 оскаржив відповідну вимогу в адміністративному порядку.
Рішенням Державної податкової служби України №29889/6/99-00-06-02-01-06 від 06.10.2023 р. скаргу позивача залишено без розгляду.

Не погоджуючись з відповідними вимогами ГУ ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки), з метою захисту власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України(далі -ПК України), Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 р., який набрав чинності з 01.01.2011 р., зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 р. за №508/26953 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з абзацем 1 пункту 1 та пункту 2 частини 1статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017 р.) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Частиною 8 ст. 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4,5та5-1частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4і5частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Пунктом 6 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 25 Закону №2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч.4 ст. 25 Закону №2464-VI, податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції (тут і надалі - в редакцій чинні на момент виникнення спірних правовідносин), органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у пункті 1статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання:

платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження;

вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Відповідно до п. 5 розділу VI Інструкції, протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності):

вносить вимогу про сплату недоїмки до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та пред`являє її до виконання в порядку, встановленому законом (після початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів);

надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби (до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів);

надсилає її в порядку, встановленому Законом, до органу Казначейства - відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», якщо платник єдиного внеску є бюджетною установою, державним органом, одержувачем бюджетних коштів, а також підприємством, установою або організацією, рахунки якої відкриті в Казначействі.

Якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки) (пункт 7 розділу VI Інструкції).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у позивача виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму 41 423, 37 грн. за період 2017-2021 роки, яка добровільно не була сплачена, у зв`язку з чим ГУ ДПС у Дніпропетровській області протягом 2019-2021 років були сформовані відповідні вимоги про сплату боргу (недоїмки), які були надіслані на адресу платника згідно з вимогами Інструкції, рекомендованими листами з повідомленнями про вручення.

Поштові відправлення з вимогами повернулися за зворотною адресою з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 12 статті 9 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

При цьому, відповідно до ч.16 ст.25 Закону 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

З аналізу вищенаведених норм права випливає, що позивач, як платник єдиного внеску зобов`язаний був своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, проте оскільки своєчасно цього не зробив, у відповідача виникло право на прийняття вимог про сплату боргу.

Позивач у позовній заяві стверджує, що у період з 2017 по 2021 рік він перебував у трудових відносинах та єдиний внесок за нього сплачував роботодавець, а тому підстави для формування спірних вимог були відсутні.

З цього питання суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом України № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону України №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС (ДПС) і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція з приводу подібних правовідносин викладена у постановах Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19, від 28.05.2020 р. у справі №200/10723/18-а, від 07.07.2021 р. №142/252/19, від 11.08.2022 р. №1940/1565/18.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14.10.2010 р., "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року. "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" мас широке значення (рішення від 23.11.2000 р. в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того. ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 02.11.2004 р. в справі "Трегубенко проти України").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 останній у період з 01.10.2015 р. по 14.09.2017 р. та у період з 02.11.2017 р. по 09.10.2018 р. працював у ТОВ «ЛЕПНИНАПЛАСТ».

Останній запис у трудовій книжці позивача 09.10.2018 р. про звільнення з ТОВ «ЛЕПНИЛАСТ».

Водночас, згідно із відомостями довідки за формою ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» та довідки за формою ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» за 2017-2021 року дані про роботу ОСОБА_1 у ТОВ «ЛЕПНИПЛАСТ» та оплату роботодавцем позивача страхових внесків з урахуванням записів трудової книжки ОСОБА_1 відсутні.

Враховуючи відомості цих довідок, дані про отримання позивачем заробітної плати (доходу), з якого були сплачені страхові внески у період з грудня 2013 року по жовтень 2021 року в Пенсійному фонді України відсутні.

Інших доказів сплати позивачем чи роботодавцем позивача страхових внесків у розмірі не менше мінімального до суду надано не було.

Щодо доводів позивача про працевлаштування за кордоном з 2016 року, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

В спірному випадку факт проживання та працевлаштування позивача в Республіці Польща не вплинув на його статус, як фізичної особи-підприємця і обов`язок, як платника єдиного соціального внеску за діючим законодавством України.

При цьому, також слід враховувати, що роботодавці в Республіці Польща не є роботодавцями в розумінні Закону №2464-VI, відповідно, позивач не вважається застрахованою особою, за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Частина 5 статті 9 Закону №2464-VI встановлює, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який планується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведені норми в сукупності з іншими нормами статті 9 та статті 10 Закону №2464-VI передбачають для певного кола осіб, в тому числі осіб, які працюють або постійно проживають за межами України, можливість добровільної сплати єдиного внеску на підставі договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За інформацією наявною в матеріалах справи, такий договір позивачем в установленому статтею 10 Закону № 2464-VI порядку не укладався, доказів протилежного до суду не надано.

Позивач сплату єдиного внеску за визначений контролюючим органом період не здійснював, доказів протилежного до суду не надав.

Відтак, наявність недоїмки і відсутність доказів сплати єдиного внеску, свідчить про законність дій контролюючого органу щодо формування та направлення спірних вимог.

З приписів пункту 3 розділу VI Інструкції вбачається, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), у одному з таких випадків: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

При цьому, наведена норма містить навіть різний порядок та строк прийняття вимоги в залежності від того, на підставі чого вона приймалась, що також спростовує доводи позивача про необхідність проведення обов`язкової перевірки для прийняття вимоги, а саме:

- у випадку прийняття вимоги за даними документальних перевірок - вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки, податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення;

- у випадках прийняття вимоги коли платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску або платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій - вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у пункті 1статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Пунктом 3 розділу VI Інструкції передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки) були прийняті у зв`язку з тим, що позивач на кінець календарного місяця мав недоїмку зі сплати єдиного внеску, що перевищує 10 грн., сформовані вони була на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника за формою визначеною для платника - фізичної особи-підприємця, отже в цьому випадку проведення перевірки та складення акту перевірки не є обов`язковими умовами для прийняття вимоги.

При цьому, відповідно до пункту 5 розділу VI Інструкції у разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

З вищевикладеного випливає, що у разі прийняття вимоги на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, якщо платник податку не погоджується з сумою боргу (недоїмки), він має право оскаржити вимогу про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку, що свідчить про наявність законодавчо встановлених способів захисту майнових прав особи, у разі якщо вона вважає, що такі права були або можуть бути порушені рішенням суб`єкта владних повноважень.

Необґрунтованими та безпідставними також є доводи позивача про те, що відповідач порушив встановлений для нього законодавством обов`язок щодо строку формування та надіслання вимог, передбачених Інструкцією щодо формування та надіслання вимоги, з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

З наведеної норми випливає, що податкова вимога надсилається платнику податку якщо на кінець календарного місяця недоїмка зі сплати єдиного внеску не тільки виникла, а також і зросла або частково зменшилась.

Враховуючи те, що позивачем єдиний внесок не сплачується, сума недоїмки зі сплати єдиного внеску постійно зростає, це є підставою для прийняття нових вимог зі збільшеною сумою недоїмки.

При цьому, як зазначалось вище, відповідні вимоги про сплату боргу (недоїмки) були надіслані на адресу платника згідно з вимогами Інструкції, рекомендованими листами з повідомленнями про вручення.

Поштові відправлення з вимогами повернулися за зворотною адресою з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».

За наведених обставин та норм права, суд не вбачає жодних зловживань відповідача в частині прийняття спірних вимог про сплату боргу (недоїмки) та їх надсилання на адресу позивача.

При цьому, деякі недоліки в оформленні податкових вимог або направлення таких вимог із запізненням, а також не отримання вимог платником у поштовому відділенні, на думку суду, не можуть бути підставою для їх скасування, оскільки такі обставини не звільняють платника податків від його обов`язків, визначених ст.67 Конституції України - сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, а також п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI - своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За наведених обставин суд вважає, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2021 р. №Ф-3505-56/484 та №Ф-3505-56/484 були винесені ГУ ДПС у Дніпропетровській області були прийняті відповідачем на підставі та у межах наданих йому повноважень, за наявності підстав для їх прийняття, а тому є правомірними та не підлягають скасуванню, оскільки податковий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 зобов`язального характеру є похідними вимогами щодо вимог про визнання протиправними та скасування оскаржуваних вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області, а відтак ці позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із приписами статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі і Податковим кодексом України. Обставини, на які посилається позивач у позовній заяві та у відповіді на відзив, не можуть вважатися підставами для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

За вищенаведених обставин суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні поданої ОСОБА_1 позовної заяви слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, вул. Сімферопольська, 17А, м.Дніпро, 49005) про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 22.03.2024 р.

Суддя О.М. Неклеса