Справа № 260/1181/24
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

19 березня 2024 рокум. Ужгород№ 260/1181/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Калинич Я.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород,Ужгородський район, Закарпатська область, 88008, ), третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Білківська сільська рада, про визнання протиправними рішень, -

В С Т А Н О В И В:

29 лютого 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Білківська сільська рада в якій просить визнати протиправними дії Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області по винесенню Висновків за наслідками проведеної позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Білківської сільської ради Хустського району за період з 01 січня 2015 по 31 грудня 2020 року в частині нарахування надбавки за вислугу років та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані 122 дні відпустки за період 2016-2020 років.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу 10-ий строк для усунення недоліків такої шляхом, подання позовної заяви у новій редакції із зазначенням відомостей щодо представника позивача, визначених у п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України, відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у сторін, доказів сплати судового збору та заяви про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

18 березня 2024 року представником позивача, на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 04 березня 2024 року, подано до суду позовну заяву у новій редакції з додатками, квитанцію про сплату судового збору у сумі 1211,20 грн. та заяву про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом представник позивача зазначила, що про існування Акту позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Білківської сільської ради Хустського району за період 01 січня 2015 року по 01 грудня 2020 року №1313-07-20/5 від 23 грудня 2021 року ОСОБА_1 дізнався у наступний спосіб.

13 червня 2022 року Закарпатським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі №260/1951/22 за позовом ОСОБА_1 до Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Суть позову - стягнення компенсації за невикористані 122 дні щорічної відпустки та невикористаної додаткової відпустки.

11 липня 2022 року Білківська сільська рада надіслала до Закарпатського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , яким заперечила щодо позовних вимог, посилаючись на оскаржуваний Акт ревізії, додавши такий до відзиву.

Позивачу ОСОБА_1 Білківська сільська рада не надіслала копію такого Акту, внаслідок чого чергове судове засідання не відбулось, а головуючий суддя протокольною увхалою зобов`язав Білківську сільську раду надати позивачу ( ОСОБА_1 ) копію оскаржуваного Акту ревізії. Позивач двічі у судових засіданнях клопотав, щоб суд зобов`язав Білківську сільську раду надати як суду, так і ОСОБА_1 додатки до Акту. Згодом, Білківська сільська рада надіслала позивачу копію Акту ревізії, однак без зазначених в Акті додатків. Відтак, судом протокольною ухвалою суду повторною зобов`язано Білківську сільську раду надати суду та ОСОБА_1 додатки до Акту, які зазначені у ньому.

Також, протокольною ухвалою суду від 06 квітня 2023 року відповідача було зобов`язано надати суду розрахунок (нарахування) ОСОБА_1 компенсації за невикористані 122 дні щорічної відпустки та компенсації за не використану додаткову відпустку, що підлягали виплаті при звільненні з роботи. Однак, відповідач не виконав вимоги ухвали суду та не надав ні суду, ні позивачу документи, які б підтверджували правильність нарахування ОСОБА_1 компенсації за невикористані 122 дні щорічної та додаткової відпустки, що підлягала виплаті при звільненні. Представник позивача у поданій заяві стверджує, шо неявка 26 січня 2024 року в судове засідання у адміністративній справі №260/1951/22 бухгалтера Білківської сільської ради та відсутність пояснень про джерела та підстави нарахування середньої заробітної плати остаточно переконали ОСОБА_1 , що Білківська сільська рада користуючись та зловживаючи своїми правами, намагається приховати протиправні дії ревізорів по проведенню ревізії та складанню оскаржуваного Акта. З цих підстав, позивач прийшов до висновку, що даним Актом ревізії порушено його права і є необхідність його оскарження.

Представник позивача вважає, що строк звернення до суду пропущено з поважної причини та його необхідно поновити. На підтвердження зазначених обставин представником позивача долучено до заяви копію диску із аудіо записом судових засідань у справі №260/1951/22.

Дослідивши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У новій редакції позову, позивач просить суд визнати протиправними дії Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області по проведенню ревізії та складанню Акта позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Білківської сільської ради Хустського району за період з 01 січня 2015 по 31 грудня 2020 року №13-07-20/5 від 23 грудня 2021 року в частині нарахування надбавки за вислугу років та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані 122 дні відпустки за період 2016-2020 років.

Представник позивача зазначає, що про існування оскаржуваного Акту №13-07-20/5 від 23 грудня 2021 року їй стало відомо у процесі розгляду адміністративної справи №260/1951/22. Відповідач у справі №260/1951/22 - Білківська сільська рада - не виконав протокольну ухвалу суду та не надав ні суду, ні позивачу документи, які б підтверджували правильність нарахування ОСОБА_1 компенсації за невикористані 122 дні щорічної та додаткової відпустки, що належала виплаті при звільненні. Відтак, позивач прийшов до висновку, що даним Актом ревізії порушено його права і є необхідність його оскарження.

Щодо таких тверджень представника позивача, суд зазначає наступне.

ОСОБА_2 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №21/82 від 16.12.2002 року.

Так, статтею 24 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI надано представнику позивача право на звернення до органу державної влади із адвокатським запитом про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Разом з цим, представником позивача не надано суду доказів вжиття нею визначених Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI заходів щодо збирання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

У заяві про поновлення строку звернення до суду із даним адміністративним позовом представник позивача зазначає, що 11 липня 2022 року Білківська сільська рада надіслала до Закарпатського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 у адміністративній справі №260/1951/22, додавши оскаржуваний Акт до відзиву.

Хоча, як стверджує представник позивача, ОСОБА_1 , відзив разом з доданим до нього оскаржуваним Актом відповідачем по справі №260/1951/22 не направлявся, однак, оскаржуваний Акт з 11.07.2022 року містився в матеріалах адміністративної справи №260/1951/22, де адвокат Микита М.Ф. є також представником позивача ОСОБА_1 .

Крім того, до заяви про поновлення строку звернення представником позивача було долучено диск, на якому міститься копія аудіозапису судових засідань у адміністративній справі №260/1951/22 від 06.04.2023 року та 26.01.2024 року.

Так, відповідно до протоколу судового засідання від 06.04.2023 року головуючий суддя по справі №260/1951/22 ОСОБА_3 запитував представника позивача - адвоката Микиту М.Ф. щодо оскарження такою Акту позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Білківської сільської ради Хустського району за період 01 січня 2015 року по 01 грудня 2020 року №1313-07-20/5 від 23 грудня 2021 року, на що остання відповіла, що такий нею не оскаржувався.

З вищевказаного вбачається, що представнику позивача достеменно було відомо про існування оскаржуваного Акта №1313-07-20/5 від 23 грудня 2021 року ще 06.04.2023 року.

Водночас до суду представником позивача подано даний адміністративний позов лише 29 лютого 2024 року, тобто після закінчення шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом, встановленого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суддя роз`яснює, що правова основа презумпції знання законодавства обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Цей обов`язок закріплений в частині першій статті 68 Конституції України, за змістом якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Разом з тим, обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тобто, закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідомий принцип права: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, який міститься в частині другій статті 68 Конституції України.

Тому, на переконання суду, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушенні його права чи законні інтереси, то враховуючи презумпцію знання законодавства, він повинен знати, що згідно з приписами КАС України може оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність до суду в межах строку звернення, визначеного цим Кодексом.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) «Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...».

Вирішуючи питання стосовно застосування ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» (заява №20347/03 §35) зазначено «… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…».

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.».

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Зазвичай це обставини, які не залежали від волевиявлення особи або обставини, які об`єктивно перешкоджали у вчасному зверненні до суду.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Жодних інших належних та допустимих доказів чи пояснень щодо причин пропуску шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, ніж тих, що зазначені в заяві від 18 березня 2024 року, позивачем та його представником до суду не надано, відповідно судом не встановлено обставин та поважних причин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк та пропущення строку звернення до суду.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки з позовними вимогами представник позивача звернулася до суду поза межами встановленого статтею 122 КАС України, зазначені представником позивача в заяві від 18 березня 2024 року підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними та необґрунтованими, суд вважає за необхідне повернути адміністративний позов позивачеві.

Керуючись статтями 123, 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду - залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород,Ужгородський район, Закарпатська область, 88008, ), третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Білківська сільська рада, про визнання протиправними рішень - повернути позивачеві.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачеві, що в силу ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Суддя Я. М. Калинич