Справа № 140/36113/23
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року ЛуцькСправа № 140/36113/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі- ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільські області, відповідач-2)про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №21 від 24.11.2023 щодо відмови у переведенні на пенсії по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIIІ від 10.12.2015; зобов`язання здійснити переведення та виплату пенсії по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIIІ від 10.12.2015 з дати звернення 20.11.2023, зарахувавши до страхового стажу державної служби періоди роботи в органах місцевого самоврядування з 07.04.2006 по 04.12.2020 та з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 20.11.2023 за №5143 та№5144, виданих Маневицькою селищною радою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-XII) зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Позивач зазначає, що 20.11.2023 звернулась до територіального управління ПФУ за місцем проживання із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII), який набув чинності 01.05.2016. Так, згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за принципом екстериторіальності її документи для призначення пенсії були направлені на розгляд до ГУ ПФУ в Тернопільській області, яким прийнято рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком згідно Закону №889-VIII №21 від 24.11.2023 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби та недосягненням пенсійного віку.

З таким діями відповідача-1 ОСОБА_1 не погоджується, вважає їх неправомірними та такими, що не відповідають діючому законодавству, порушують її конституційне право на пенсійне забезпечення, оскільки за наявності у особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє пенсіонеру після призначення пенсії, перейти з одного виду пенсії на інший, або звернутись до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за іншим законом.

ОСОБА_1 наголошує, що, відповідно до матеріалів пенсійної справи, їй призначалася пенсія по віку із зменшенням пенсійного віку на 6 років (54 роки) від загальної норми (60 років) відповідно до положень статті 55 Закону №796-XII. Зазначає, що при поданні заяви про призначення пенсії згідно Закону №889-VIII із застосуванням норм Закону №796-XII, позивач досягла необхідного 54 річного віку та стажу державної служби, що становить понад 18 років в томі числі на травень 2016 року понад 10 років, що підтверджується записами трудової книжки, а саме у період з 07.04.2006 по 04.12.2020 вона працювала секретарем сільської ради.

Окрім того, позивач зазначає, що звернувшись 20.11.2023 із заявою до відповідача-1, подала дві довідки про складові заробітної плати державного службовця, видані Маневицькою селищною радою №5143 та №5144 від 20.11.2023 по формі, затвердженій Постановою правління Пенсійного фонду України 17.01.2017 №1-3 для призначення пенсії по віку згідно Закону №889-VІІІ, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Вказані довідки відповідачем не оскаржувались, а тому ОСОБА_1 вважає, що мають бути враховані при проведенні перерахунку пенсії, зважаючи на те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та повинні бути враховані усі подані документи відповідно до законодавства.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.21).

У відзиві на позов (а.с.25-32) відповідач-2 позовних вимог ОСОБА_1 не визнав, вважає позов необґрунтованим і безпідставним та просить відмовити в його задоволенні. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, рішенням якого №21 від 24.11.2023 позивачці відмовлено в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 з підстав відсутності у неї достатнього стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 , у період, який просить зарахувати до стажу державної служби (з 07.04.2006 по 04.12.2020) працювала в органах місцевого самоврядування.

Станом на 01.05.2016 позивачка займала посади державної служби, тому для призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу станом на 01.05.2016 необхідно мати 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723.

Оскільки, до стажу державної служби позивачки можуть бути враховані лише періоди роботи в органах місцевого самоврядування до 04.07.2001 року, у ОСОБА_1 відсутній стаж державного службовця 10 років. У позивачки відсутній достатній стаж роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, який необхідний для призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу № 889-VIII від 10.12.2015.

Щодо врахування довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №5143, та №5144, виданих Маневицькою селищною радою від 20.11.2023, зазначає, що вказані довідки не відповідають нормам, передбаченим постановою №622 від 14.09.2016 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» та не можуть бути враховані при обчисленні розміру пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки видані по посаді, яка не належить до посад державної служби.

Враховуючи вищенаведене, просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги позивача не визнала з тих підстав, що приймаючи спірне рішення 21 від 24.11.2023 відповідач-2 виходив з того, що позивач не досягла шістдесяти років. Крім того, Закон України «Про державну службу» не передбачає регламентацію правового статусу посадової особи органу місцевого самоврядування, а відтак періоди роботи позивача в органах місцевого самоврядування до 10-річного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на пенсії державного службовця, не зараховується.

Зазначає, що за матеріалами справи позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вік 55 років, з 07.04.2006 по 04.12.2020 працювала на виборній посаді в органах місцевого самоврядування (13 років 07 місяців).

Таким чином, вказує, що оскільки позивач не досягла віку 60 років передбаченого Законом України «Про державну службу», як основну з умов призначення пенсії; станом на день набрання чинності Законом №889 не займала посаду державної служби, а працювала на виборній посаді в органах місцевого самоврядування, отже дія Закону №889 на позивача як на посадову особу органу місцевого самоврядування не поширюється.

Наголошує, що застосування норми щодо зниження пенсійного віку, встановленої статтею 55 Закону №796, проводиться лише при призначенні пенсії відповідно до Закону №1058.

Отже, враховуючи що на час звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця позивач не проходила державну службу, наявний лише стаж в органах місцевого самоврядування, стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців відсутній та на день набрання чинності Законом №889 не займала посаду державної служби, відповідачем прийнято рішення про відмову у переведенні за віком відповідно до Закону №889.

З наведених підстав просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

20.11.2023 позивач звернулася із заявою (а.с.8-9) до ГУ ПФУ у Волинській області про перехід на пенсію по Закону №889-VIII, до якої долучила довідки про складові заробітної плати за №5143, №5144 від 20.11.2023, видані Маневицькою селищною радою (а.с.11-13).

ГУ ПФУ в Тернопільській області 24.11.2023 прийняло рішення про відмову в переведенні з пенсії за віком №21 (а.с.6) відповідно до Закону №796-XII на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII, оскільки заявниця не працювала на посадах, які відносяться до посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та не досягла пенсійного віку, визначено пунктом третім Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №622 від 14.09.2016 та статті 26 Закону №1058-ІV, тому права на пенсію відповідно до Закону №889-VIII позивач не має.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо).

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9, частини першої статті 10 вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Отже, статтею 45 №1058-IV врегульовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за даним Законом, на інший вид пенсії, визначений цим же Законом.

Водночас принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року.

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9, частини першої статті 10 вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Отже, статтею 45 №1058-IV врегульовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за даним Законом, на інший вид пенсії, визначений цим же Законом.

Водночас принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2023 позивач звернулася до відповідача-і із заявою про перехід на інший вид пенсії пенсію за нормами Закону №889-VIII. При цьому з 03.06.2022 їй призначено пенсію зі зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Спірні правовідносини виникли щодо відмови у призначенні позивачу пенсії відповідно до Закону №889-VIII. При цьому відповідач-2 рішенням №21 від 24.11.2023 відмовив позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому відсутні правові підстави для зарахування спірного періоду роботи на посаді сільського голови та до стажу державної служби та врахування наданих довідок №5143 та №5144 від 20.11.2023, виданих Маневицькою селищною радою. Наголошує, що позивачем на дату звернення не досягла необхідного пенсійного віку, передбаченого Законом №889-VIII, про що також наголошувала представник відповідача-1 у відзиві на позовну заяву.

Щодо зарахування спірного періоду роботи на посаді сільського голови та до стажу державної служби та врахування наданих довідок №5143 та №5144 від 20.11.2023, виданих Маневицькою селищною радою суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби було визначено Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283), який був чинний на час проходження позивачем служби в період по 01 травня 2016 року.

Згідно з пунктом 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування (пункт 2).

При цьому пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби визначено, що до стажу державної служби включається також час роботи на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

Також у додатку до Порядку обчислення стажу державної служби наведено перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби. Так, до вказаного Переліку включено, зокрема, виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі Порядок №229), до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Згідно із статтею 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III (далі - Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих Законом.

Положення статей 2, 3 Закону №2493-III визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до статті 14 Закону №2493-III, в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад, зокрема:

четверта категорія - посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад;

п`ята категорія - керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад;

шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад, старост.

Також, пунктом 4 частини другої статті 46 Закону №889-VIII, визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Таким чином, відповідно до пункту 4 частини 2 статті 46 Закону №889-VIII час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», входить до стажу державної служби.

Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 позивач, зокрема: 07.04.2006 обрана секретарем Будківської сільської ради відповідно до статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (рішення сесії №1 від 07.04.2006 №7 1-4, запис №5); 07.04.2006 прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування (запис №6); 07.04.2006 відповідно до статей 14,15 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» присвоєно одинадцятий ранг посадової особи місцевого самоврядування (розпорядження «1 від 07.04.2006, запис №7); 15.04.2008 відповідно до статей 14, 15 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» присвоєно десятий ранг посадової особи місцевого самоврядування (розпорядження №8 від 15.04.2008, запис №8); 16.11.2010 відповідно до статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обрана секретарем Будківської сільської ради (рішення сесії ради №1/4 від 16.11.2010, запис №9); 16.11.2010 відповідно до статей 14, 15 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» присвоєно дев`ятий ранг посадової особи місцевого самоврядування (розпорядження №12 від 16.11.2010, запис №10); 10.11.2015 відповідно до статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обрана секретарем Будківської сільської ради (рішення сільської ради №1/4 від 10.11.2015, запис №11); 04.12.2020 припинено повноваження секретаря Будківської сільськох ради відповідно п.п.4 п.2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» №562-ІХ від 16.04.2020 (розпорядження сільського голови №16-рос від 04.12.2020, рішення Маневицької селищної ради №31/1 від 04.12.2020, запис №12) (а.с.14-16).

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач займала посади в органах місцевого самоврядування, час роботи на яких зараховується до стажу державної служби та станом на 01.05.2016 стаж становив більше 10 років.

Суд наголошує, що частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зі змісту наведених норм слідує, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №687/545/17.

Тобто, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 "Про державну службу") зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.п.10, 12Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Судом встановлено, що позивачка має належний стаж державної служби необхідний їй для призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу" №889-VIII, а саме понад 10 років.

Однак, станом на дату звернення до пенсійного органу із заявою при переведення на пенсію державного службовця, а саме 20.11.2023, позивач досягла віку 55 років. Отже, умова щодо віку (60 років) відсутня.

Таким чином, оскільки позивач не досягла необхідного віку з урахуванням положень пункту 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, тому дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у переведенні позивача на пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є правомірним та обґрунтованим.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №21 від 24.11.2023 прийнято правомірно з дотримання норм чинного законодавства. Таким чином, оскаржувані у цій справі дії ГУ ПФУ в Тернопільській області є законними та такими, що вчинені відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог з мотивів, викладених у позовній заяві, належить відмовити.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, позовні вимоги є необґрунтованими, не доведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповіда-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільска область, місто Тернопіль, майдан Волі, 3, ).

Суддя А.Я. Ксензюк