Справа № 127/2591/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/2591/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Борисюк І.Е.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

20 березня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

секретар судового засідання: Кушнір В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в якому просив суд скасувати постанову начальника Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки полковника Бойка Олександра Івановича № 8744 від 20.12.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 01.11.2023 не з`явився до сьомого відділу Вінницького РТЦК та СП за викликом, причин неявки не повідомив, тим самим порушив вимоги «п. 2 ч. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних Порядку організації ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 (Правила № 1487), абз. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону», ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за що передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що він з поважних причин не з`явився до сьомого відділу Вінницького РТЦК та СП 01.11.2023, адже перебував на амбулаторному лікуванні.

Також позивач у відзиві на апеляційну скаргу заявив клопотання про повернення апеляційної скарги, обґрунтоване відсутністю у відповідача процесуальної дієздатності.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, адже перевірка процесуальної дієздатності особи, яка подає апеляційну скаргу, здійснюється на стадії прийняття такої скарги, а тому вказане клопотання не може вирішуватись під час апеляційного розгляду по суті.

Крім того, в обґрунтування вказаного клопотання позивач посилається на практику касаційного цивільного суду, згідно якої відсутність у ТЦК та СП статусу юридичної особи свідчить відсутність у нього процесуальної дієздатності у цивільному процесі.

Однак, колегія суддів критично розцінює такі обґрунтування та зауважує, що адміністративна процесуальна правоздатність суб`єкта владних повноважень в першу чергу залежить від наявності у такого суб`єкта повноважень вчиняти юридично значимі дії в межах спірних правовідносин, а не від реєстраційного статусу такого суб`єкта.

Так, частина 1 статті 43 КАС України передбачає, що здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Відповідно до ч.4 ст.46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У даному випадку Вінницький РТЦК та СП має відповідні повноваження у спірних правовідносинах, обґрунтовано визначений позивачем в якості відповідача у справі, а тому має адміністративну процесуальну правоздатність та вправі користуватись правами відповідача в адміністративному процесі, у тому числі й подавати апеляційні скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 30.10.2023 ОСОБА_1 особисто було вручено повістку про виклик до сьомого відділу Вінницького РТЦК та СП на 01.11.2023 о 09:00.

18.12.2023 начальником сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 майором Рачуком Я.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення № 7/4969 відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 210-1 КУпАП за змістом якого ОСОБА_1 01.11.2023 не з`явився до сьомого відділу Вінницького РТЦК та СП за викликом, причин неявки не повідомив, тим самим порушив вимоги п.2 ч.1 Правил № 1487, абз.2 ст.17 Закону України «Про оборону», ч.ч. 1, 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за що передбачена відповідальність згідно ч.2 ст.210-1 КУпАП».

20.12.2023 начальником Вінницького РТЦК та СП полковником ОСОБА_2 було винесено постанову № 8744, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3 400, 00 грн за те, що ОСОБА_1 не дотримався п. 2 ч. 1 Правил № 1487, ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в частині нез`явлення за викликом до сьомого відділу Вінницького РТЦК та СП у визначений у повістці строк без поважних причин для визначення призначення у воєнний час і тим самим в порушення вимог абз. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону» не виконав свій військовий обов`язок, визначений ч.ч. 3, 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чим скоїв правопорушення в особливий період, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач не погодився із вказаною постановою та звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 з поважних причин не з`явився до сьомого відділу Вінницького РТЦК та СП 01.11.2023, у зв`язку з чим у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. З метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд прийшов до висновку про скасування даної постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 235 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 210-1 КУпАП, віднесено до компетенції Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст.ст. 7, 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності ().

Частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами ч. 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно ч.1 ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст.210-1 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час ухвалення рішення судом.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно із ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до п.2 ч.1 Правил № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно із абз. 3 ч. 9 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України) для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 673, поважною причиною неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки), які підтверджені відповідними документами (довідками), визнається, зокрема, хвороба.

Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, вказаним Переліком чітко визначено, що хвороба, без її конкретизації і способу отримання лікування, є поважною причиною неприбуття за викликом. Припущення відповідача про те, що хвороба не перешкоджала позивачу з`явитися за викликом, не заслуговують на увагу, адже доказування в жодному разі не може ґрунтуватись на будь-яких припущеннях. Твердження відповідача про те, що підтвердження про хворобу позивач повинен був надати до 01.11.2023 є безпідставними, адже такі дії особа має право вчинити як одразу після зникнення причин або ж на етапі розгляду відповідної адміністративної справи.

Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 7/131 ОСОБА_1 було подано до відповідного відділу ТЦК та СП під час розгляду справи відповідні підтверджуючі документи про причини неявки хворобу, перебування на амбулаторному лікуванні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

В силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 КАС України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 01.11.2023 з поважних причин не з`явився до сьомого відділу Вінницького РТЦК та СП, у зв`язку з чим у діях ОСОБА_1 був відсутній будь-який умисел на не виконання передбачених законодавством обов`язків щодо явки до ТЦК та СП.

При цьому, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність оскаржуваного рішення, наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Таким чином, постанова начальника Вінницького РТЦК та СП полковника ОСОБА_2 № 8744 від 20.12.2023 є протиправною та підлягає скасуванню, а з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, наявні підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.