Справа № 160/24903/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2024 року м.Дніпросправа № 160/24903/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 160/24903/23 (суддя Голобутовський Р.З., справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН-ТАЖ" до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІН-ТАЖ" (далі позивач) звернулось до суду із позовом до Київської митниці (далі відповідач), в якому просило визнати протиправними і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів:

- №UA100330/2023/000028/2 від 19.07.2023 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100330/2023/000406;

- №UА100000/2023/000109/2 від 25.07.2023 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100330/2023/000419;

- №UA100000/2023/000110/2 від 25.07.2023 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100330/2023/000420.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що зауваження митного органу не стосуються відомостей, що підтверджують числові значення оцінюваного товару, а також не впливають на правильність визначення митної вартості, митним органом не виявлено жодної з підстав, яка відповідно до статті 53 Митного кодексу України дозволяє вимагати додаткові документи і відмовляти у визначенні митної вартості за ціною договору. Наполягає, що відповідачем необґрунтовано та безпідставно застосовано при визначенні митної вартості другорядний метод.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року позовні вимоги позивача задоволено. Суд визнав протиправними та скасував оскаржені позивачем рішення відповідача.

Відповідачем на рішення суду першої інстанції подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, відповідач просить скасувати рішення суду у даній справі та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції, невірно розтлумачено норми ст. ст. 52 - 64, 257, 337 МКУ, не надано правової оцінки всім обставинам справи та аргументам митниці.

Відповідач зазначає, що до митного оформлення не подано ряд документів на підтвердження заявленої митної вартості, що в свою чергу свідчить про заявлення декларантом неповних даних, а також не всіх складових митної вартості. У спірному випадку були наявні розбіжності в числових значеннях, а також не підтверджено числові значення всіх складових митної вартості товару. Враховуючи зазначені в повідомленні митниці результати перевірки документів, наданих до митного оформлення оцінюваної партії товару за ЕМД, ненадання документів у спростування виявлених невідповідностей, відсутність документального підтвердження повноти включення складових митної вартості, відсутність документального підтвердження ціни, що фактично сплачена, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не може бути застосований відповідно п. 2 ст. 58 МК України, п. 6 ст. 54 МК України. Оскаржені позивачем рішення митниці містять причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відмітку про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом. Відповідач вважає, що у суду були відсутні підстави для скасування оскаржених рішень та, відповідно, для задоволення позовних вимог.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні скарги відповідача. Позивач наполягає на безпідставності доводів скаржника, вважає, що суд повно встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, з огляду на що відсутні підстави для його скасування.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю ВІН-ТАЖ () зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.07.2016. Основним видом діяльності за КВЕД є: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.

19.05.2023 між компанією ZHEJIANG KAITOU SANITARY WARE TECHNOLOGY CO., LTD (продавець) та ТОВ ВІН-ТАЖ (покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт №19-423VIN (далі контракт), за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти у власність від продавця товари на умовах, вказаних в рахунку-фактурі (інвойсі) доданого контракту, згідно з Правилами Інкотермс в редакції 2020 року.

У відповідності до пункту 1.4 контракту сторони домовились, що страхування вантажу за цим контрактом не здійснюється. Можливе за додатковою згодою сторін.

Пунктом 1.5 контракту сторонами встановлено перелік товаросупровідних документів, а саме: пакувальний лист, рахунок-проформа (у разі наявності), рахунок-фактура (інвойс), коносамент або автотранспортна накладна CMR (залізнична накладна), та інші документи, відповідно до номенклатури товару.

Положеннями пункту 1.7 контракту визначено, що країна походження товарів зазначається в рахунку-фактурі (інвойсі) на кожну відповідну партію товарів. Країна призначення Україна.

Згідно з пунктом 2.1 контракту ціна контракту встановлюється в доларах США.

Пунктом 2.2 контракту становлено, що найменування (асортимент), кількість і ціна товару визначається у рахунках-фактурах (інвойсах) на кожну окрему партію товару, які є невід`ємною частиною даного контракту.

Відповідно до пункту 2.3 контракту, якщо інше не передбачено рахунком-фактурою (Інвойсом), ціна товару за цим контрактом включає вартість тари, упаковки, маркування, перевезення (завантаження, вивантаження), а також всі інші витрати до пункту призначення, оплата яких передбачена продавцем, відповідно до базисних умов Правил Інкотермс в редакції 2020 року.

У відповідності до пункту 3.1 контракту, умови поставки, місце призначення та вид транспорту, що застосовується для перевезення товару від продавця покупцеві визначаються сторонами у рахунку-фактурі (інвойсі) на кожну окрему партію товару, на базисних умовах, згідно з Правилами Інкотермс в редакції 2020 року.

Пунктом 4.3 контракту визначено, що покупець повинен здійснити оплату товару згідно даного контракту, та інвойсів до контракту протягом 90 (дев`яноста) банківських днів від дати, наступної за датою поставки товару.

19.07.2023 позивач подав відповідачу ЕМД №23UA84U5 з метою здійснити митне оформлення вказаної партії товару, до якої входили: прилади фоточутливі - сонячні панелі, зібрані у модуль: сонячні панелі - 620 шт, країна виробництва CN, див. електронний інвойс, місць 20 РХ/1 палети 3.0.

До вказаної ЕМД позивач додав наступні документи:

- пакувальний лист №11631012JK від 02.06.2023;

- рахунок-фактуру №11631012JK від 02.06.2023;

- міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 13.07.2023;

- документ про походження товару №11631012JK від 02.06.2023;

- висновок експерта №ГО-728 від 18.07.2023;

- комерційну пропозицію (OFFER) від 02.06.2023;

- контракт №19-423VIN від 19.04.2023;

- додаткову угоду №1 від 13.07.2023 до контракту №19-423VIN.

Розглянувши подані позивачем документи, Київська митниця встановила, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, та під час проведення консультації Київська митниця надіслала позивачу електронне повідомлення про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових (за наявності) документів відповідно до ч.3 статті 53 МК України.

У відповідь на електронне повідомлення відповідача щодо витребування митним органом у декларанта додаткових документів, позивач повідомив митний орган, що не має можливості подати інші додаткові витребувані митним органом документи.

У подальшому, митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100330/2023/000028/2 від 19.07.2023, яким скоригована митна вартість оцінюваних товарів до 4,84 доларів США/одиниця, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100330/2023/000406.

24.07.2023 позивач подав відповідачу ЕМД №23UA99U5 з метою здійснити митне оформлення партії товару, до якої входили: прилади фоточутливі - сонячні панелі, зібрані у модуль: сонячні панелі - 620 шт, країна виробництва CN, див. електронний інвойс, місць 20 РХ/1 палети 3.0.

До вказаної ЕМД позивач додав наступні документи:

- пакувальний лист №11631017JK від 06.06.2023;

- рахунок-фактуру №11631017JK від 06.06.2023;

- міжнародну товарно-транспортну накладну від 19.07.2023;

- документ про походження товару №11631017JK від 06.06.2023;

- висновок експерта №ГО-747 від 21.07.2023;

- комерційну пропозицію (OFFER) від 06.06.2023;

- контракт №19-423VIN від 19.04.2023;

- додаткову угоду №1 від 13.07.2023 до контракту №19-423VIN.

Розглянувши подані позивачем документи, Київська митниця встановила, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, та під час проведення консультації Київська митниця надіслала позивачу електронне повідомлення про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових (за наявності) документів відповідно до ч.3 статті 53 МК України.

У відповідь на електронне повідомлення відповідача щодо витребування митним органом у декларанта додаткових документів, позивач повідомив митний орган, що не має можливості подати інші додаткові витребувані митним органом документи.

У подальшому, митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА100000/2023/000109/2 від 25.07.2023, яким скоригована митна вартість оцінюваних товарів до 5,64 доларів США/одиниця, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100330/2023/000419.

24.07.2023 позивач подав відповідачу ЕМД №23UA77U8 з метою здійснити митне оформлення партії товару, до якої входили: прилади фоточутливі - сонячні панелі, зібрані у модуль: сонячні панелі - 620 шт, країна виробництва CN, див. електронний інвойс, місць 20 РХ/1 палети 3.0.

До вказаної ЕМД позивач додав наступні документи:

- пакувальний лист №11631019JK від 06.06.2023;

- рахунок-фактуру №11631019JK від 06.06.2023;

- міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 19.07.2023;

- документ про походження товару №11631019JK від 06.06.2023;

- висновок експерта №ГО-747 від 21.07.2022;

- комерційну пропозицію (OFFER) від 06.06.2023;

- контракт №19-423VIN від 19.04.2023;

- додаткову угоду №1 від 13.07.2023 до контракту №19-423VIN.

Розглянувши подані позивачем документи, Київська митниця встановила, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, та під час проведення консультації Київська митниця надіслала позивачу електронне повідомлення про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових (за наявності) документів відповідно до ч.3 статті 53 МК України.

У відповідь на електронне повідомлення відповідача щодо витребування митним органом у декларанта додаткових документів, позивач повідомив митний орган, що не має можливості подати інші додаткові витребувані митним органом документи.

У подальшому, митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2023/000110/2 від 25.07.2023, яким скоригована митна вартість оцінюваних товарів до 5,64 доларів США/одиниця, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100330/2023/000420.

Вважаючи рішення про коригування митної вартості та картки відмови протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про їх обґрунтованість, оскільки надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості щодо ціни, що була сплачена за ці товари. У відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч.1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Приписами частин другої та третьої статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Суд зазначає, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачі. При цьому митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Спірними рішеннями відповідача, митну вартість товару скориговано за результатами проведення перевірки документів, як надані на підтвердження заявленої митної вартості товару у відповідності до ст. 337 МК України.

Стосовно порушень, визначених митницею, що стали передумовою прийняття рішення №UA100330/2023/000028/2 від 19.07.2023.

Відповідач в графі 33 додатку до рішення №UA100330/2023/000028/2 від 19.07.2023 зазначив, що відповідно до п.1.5 контракту від 19.04.2023 №19-423VIN товар супроводжується наступними документами: пакувальний лист, рахунок-проформа, рахунок-фактура (інвойс), коносамент або автотранспортна накладна (залізнична накладна) та іншими документами, відповідно до номенклатури товару. Декларантом із наведеного списку не надано коносамент.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що вимоги вказаного пункту 1.5 контракту від 19.04.2023 №19-423VIN не передбачають одночасної наявності таких супровідних документів, як коносамент та автотранспортна накладна (залізнична накладна).

Позивачем як до суду, так і до митного органу, окрім коносаменту, подано всі перелічені документи, які у своїй сукупності дають можливість ідентифікувати факт постачання товару, його кількість, вартість, умови поставки, а всі дані в наданих позивачем документах відповідають один одному та кореспондуються між собою.

Також, відповідач в графі 33 додатку до оскаржуваного рішення зазначив, що надана декларантом комерційна пропозиція являє собою копію інвойсу, не містить інформації щодо пропозицій для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, отже не відображає дійсну вартість товару у розумінні положень статті VI Генеральної угоди з тарифів та торгівлі.

Проте, комерційна пропозиція не входить до обов`язкового переліку документів, які підтверджують митну вартість товару у відповідності до ч.2 ст.53 МК України, а є лише пропозицією щодо вартості товару. Комерційна пропозиція це документ, що надсилається клієнту, щоб запропонувати приблизну вартість для певного набору товарів або послуг. Водночас, конкретна ціна товару визначається інвойсом.

Чинним законодавством України не встановлено обов`язкових реквізитів для комерційної пропозиції, оскільки вона не є первинним документом, а тому не є обов`язковим документом, який надається на підтвердження митної вартості товару.

З огляду на засаду свободи підприємницької діяльності, митним органам заборонено втручатись у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги комерційну пропозицію з мотивів її недопустимості, у зв`язку з наявністю чи відсутністю в ній певних відомостей, тим паче форми її складання.

Комерційна пропозиція, у сукупності з іншими доказами у справі, є додатковим доказом правильності визначення митної вартості товару за ціною договору, так як в ній зазначена ціна, на підставі якої продавцем було запропоновано позивачу придбати відповідний товар.

Щодо зауважень відповідача, наведених в графі 33 додатку до оскаржуваного рішення про те, що висновок Дніпропетровської торгово-промислової палати №ГО-728 від 18.07.2023 прийнято до уваги митницею, але не може бути підставою для підтвердження митної вартості, суд зазначає наступне.

Так, відповідач зазначає, що в наведених експертом джерелах з мережі Інтернет, зазначена продукція без врахування технічних характеристик товару. Крім того, зазначена в окремих джерелах вартість продукції вища ніж вартість оцінюваного товару. Також експертом вартісний аналіз проводився на підставі інформації сайта www.alibaba.com, за результатами перевірки якого з`ясовано, що переважна більшість цінових пропозицій діє на умовах поставки FOB, тобто без додаткових витрат на основне перевезення (морській фрахт) та інші витрати, які виникають при перевезенні товару. Разом із тим, документи декларантом надано на умовах поставки СРТ.

Судом встановлено, що наданий висновок експерта містить висновки про ринкову вартість конкретних товарів за 1 штуку. Відповідні дослідження проводилися експертом в галузі визначення ринкової вартості товарів, при цьому позивачем були надані усі документи, що витребовувалися експертом з метою визначення ринкової вартості товарів.

Вартість за одиницю кожного найменування товару, яку визначав експерт, повністю співпадає з його вартістю, зазначеною в інвойсі до відповідної партії товару, наданого до митного оформлення.

Згідно з приписами частини першої статті 14 Закону України Про ціни і ціноутворення від 21.06.2012 №5007-VI, під час проведення експортних (імпортних) операцій у розрахунках з іноземними суб`єктами господарювання застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни, що формуються відповідно до цін і умов світового ринку.

У висновку експерта Дніпропетровської ТПП була проаналізована ринкова вартість товару на ринку експорту, використовувалась відповідна нормативно-законодавча база, зокрема, Міжнародний стандарт оцінки (2003 р., 6 видання), та проведено аналіз цінової інформації ринку з використанням загальнодоступної інформації з інтернету. Висновки експерта ґрунтуються на об`єктивних даних, дослідження проведено у відповідності до вимог чинного законодавства України, відтак, митницею безпідставно поставлено під сумнів надані декларантом висновки фахівця в цій галузі. Дослідження проведені методом співставлення саме дійсних цін на товар у їх понятті, визначеному у статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, тому дане зауваження митниці є необґрунтованими та безпідставним.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що у сукупності з іншими наданими документами кожен висновок Дніпропетровської ТПП в межах цієї справи підтверджує задекларовану митну вартість товарів.

Відповідач в графі 33 додатку до оскарженого рішення зазначив, що відповідно до інвойсу від 02.06.2023 №11631012JK товар поставляється в Україну на умовах СРТ-Київ. Міжнародний торговий термін СРТ (Carriage Paid To (named place of destination), (фрахт/перевезення оплачені до (назва місця призначення)) означає, що продавець доставить товар названому перевізнику. Продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. На думку відповідача, документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості на умовах поставки СРТ.

Судом встановлено, що у відповідності до пункту 2.3 Контракту №19-423VIN від 19.04.2023, якщо інше не передбачено рахунком-фактурою (Інвойсом), ціна товару за цим контрактом включає вартість тари, упаковки, маркування, перевезення (завантаження, вивантаження), а також всі інші витрати до пункту призначення, оплата яких передбачена продавцем, відповідно до базисних Правил Інкотермс в редакції 2020.

Отже, погоджуючи обрані умови поставки СРТ, сторони виходили з того, що кінцева ціна, що сплачується за поставку товару, вже включає в себе вартість товару, фрахт або транспортні витрати до пункту призначення.

Укладаючи зовнішньоекономічний контракт, сторони погодили всі його істотні умови, до складу яких належить в тому числі і ціна товару, придбаваємого за умовами поставки СРТ, відповідно до яких у фактурну вартість товару вже включені витрати, що впливають на митну вартість товару (в тому числі перевезення).

З аналізу наданих позивачем документів видно, що інших додаткових витрат зі страхування товару позивач не поніс, так як відповідно до пункту 1.4 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 сторони домовились, що страхування вантажу за цим контрактом не здійснюється.

За офіційними правилами тлумачення торгівельних правил Інкотермс термін СРТ означає, що продавець здійснює поставку покупцю у вказане місце призначення.

Відповідно до умов СРТ у покупця немає обов`язку перед продавцем щодо укладення договору страхування. При цьому, страхування може бути здійснено продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватися.

Отже, термін СРТ передбачає можливість, а не обов`язок страхування товару.

Даний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеного у постанові від 16.07.2022 у справі №815/324/18.

Стосовно порушень, визначених митницею, що стали передумовою прийняття рішення №UА100000/2023/000109/2 від 25.07.2023.

Відповідач в графі 33 додатку до рішення №UА100000/2023/000109/2 від 25.07.2023 вказав, що відповідно до пакувального листа від 06.06.2023 №11631017JK, вантажовідправником є фірма LEAPTON SOLAR (CHANGSHU) CO. LTD., однак відповідно до графи №2 митної декларації №23А95U9 відправником є фірма SLT TRANS LOGISTIC Sp.z.o.o..

Позивачем до митного оформлення було подано електрону митну декларацію №23UA99U5, за якою відповідачем було відмовлено у випуску товару.

Після винесення оскарженого рішення про коригування митної вартості товару, позивач скористався своїм правом на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів, позивач задекларував зазначену партію товару, а митниця випустила товар у вільний обіг за електронною митною декларацією №23UA40U5.

Щодо відмінності вантажовідправників у митній декларації №23UA99U5 суд зазначає наступне.

Згідно пункту 3.2 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 продавець має право поставляти товар особисто або доручати відвантаження третім особам.

Пунктом 3.3 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 визначено, що покупець зобов`язаний прийняти поставку від будь-якого з вантажовідправників, запропонованих продавцем.

Таким чином, зазначена розбіжність не є розбіжністю, яка б впливала на складові митної вартості, так як за умовами поставки СРТ (Інкотермс 2020) та контрактом передбачено, що продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення, а позивач, в свою чергу, зобов`язаний прийняти товар від будь-якого визначеного саме продавцем вантажовідправника.

Також в графі 33 додатку оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що відповідно до пункту 1.5 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 встановлено перелік документів, до якого входить коносамент. Однак, вказаний документ до митного оформлення не надано.

Як зазначалось вище, відповідно до п.1.5 контракту від 19.04.2023 №19-423VIN сторонами встановлено перелік товаросупровідних документів, а саме: пакувальний лист, рахунок-проформа (у разі наявності), рахунок-фактура (інвойс), коносамент або автотранспортна накладна (залізнична накладна) та іншими документами, відповідно до номенклатури товару.

Аналізуючи наведені зауваження суд вірно вказав, що вимоги вказаного пункту 1.5 контракту від 19.04.2023 №19-423VIN не передбачають одночасної наявності таких супровідних документів, як коносамент та автотранспортна накладна (залізнична накладна).

Позивачем як до суду, так і до митного органу, окрім коносаменту, подано всі перелічені документи, які у своїй сукупності дають можливість ідентифікувати факт постачання товару, його кількість, вартість, умови поставки, а всі дані в наданих позивачем документах відповідають один одному та кореспондуються між собою.

Крім того, в графі 33 додатку оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що в пункті 4.5 контракту від 19.04.2023 №19-423VIN зазначено, що умови оплати вказуються в інвойсі або у рахунку проформі. Однак, рахунок проформа до митного оформлення не надано, а в інвойсі відсутня інформація щодо умов оплати за оцінюваний товар.

Так, у відповідності до пункту 4.3 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 покупець повинен здійснити оплату товару згідного даного контракту та інвойсів до контракту протягом 90 (дев`яноста) банківських днів від дати, наступної за датою поставки товару.

Водночас пункт 4.5 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 передбачає, що умови оплати товару можуть бути змінені за згодою сторін та вказуються у рахунку-проформі та/або у рахунку-фактурі (інвойсі) на кожну окрему партію товару відповідно.

Таким чином, умовами контракту чітко визначено, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем контракту протягом 90 (дев`яноста) банківських днів від дати, наступної за датою поставки товару і тільки у випадку зміни умов оплати товару, такі змінені дані відображаються у рахунку-проформі та/або у рахунку-фактурі (інвойсі) на кожну окрему партію товару відповідно.

Тобто, у випадку відсутності змін в умовах оплати товару, покупець зобов`язується сплатити його вартість на умовах, визначених в пункті 4.3 контракту, а в рахунку-проформі та/або у рахунку-фактурі (інвойсі) такі дані можуть не відображатись.

Отже, зауваження відповідача спростовуються умовами наданого позивачем до суду контракту №19-423VIN від 19.04.2023, в рамках виконання якого відбулось митне оформлення товару.

Також, в графі 33 додатку оскарженого рішення відповідач зазначив, що відповідно до пункту 5.2 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 строк поставки товарів на митну територію України не повинен перевищувати 120 календарних днів, з моменту передоплати. Однак, банківські платіжні документи до митного оформлення не надано.

У відповідності до пункту 5.2 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 строк поставки товарів на митну територію України не повинен перевищувати 120 календарних днів, з моменту передоплати, у разі її здійснення.

Згідно пункту 4.3 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 покупець повинен здійснити оплату товару згідного даного контракту та інвойсів до контракту протягом 90 (дев`яноста) банківських днів від дати, наступної за датою поставки товару.

З аналізу наведених положень контракту №19-423VIN від 19.04.2023 видно, що передоплата за поставлений товар його змістом, як і змістом інших складених на його виконання документів, не передбачено.

Таким чином, станом на дату митного оформлення товару строк його оплати не збіг.

Окрім цього, в графі 33 додатку оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що пункт 1.7 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 не містить повної інформації щодо зазначення країни походження товарів, тим самим не дає можливості митному органу ідентифікувати умови відповідного пункту.

Щодо наведеного зауваження митного органу суд зазначив, що інформація стосовно країни походження товару не відноситься до складу істотних умов договору, а отже, сторони такого договору не зобов`язані вказувати інформацію, яка не впливає на обов`язки його виконання. Так само умови договору не повинні відповідати очікування митного чи будь-якого іншого органу.

Тим більше, інші супроводжувальні документи, надані позивачем як до суду, так і під час митного оформлення товару містять інформацію про країну походження товару, а отже, такі зауваження відповідача не можуть бути прийняті до уваги.

Також в графі 33 додатку оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що відповідно до копії інвойсу від 06.06.2023 №11631017JK (оригінал інвойсу відсутній) товар поставляється в Україну на умовах СРТ-Київ. За цими умовами продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Не зазначено, які саме складові включено до ціни товару.

Судом встановлено, що у відповідності до пункту 2.3 Контракту №19-423VIN від 19.04.2023, якщо інше не передбачено рахунком-фактурою (Інвойсом), ціна товару за цим контрактом включає вартість тари, упаковки, маркування, перевезення (завантаження, вивантаження), а також всі інші витрати до пункту призначення, оплата яких передбачена продавцем, відповідно до базисних Правил Інкотермс в редакції 2020.

Отже, наведене свідчить про те, що погоджуючи саме обрані умови поставки СРТ, сторони виходили з того, що кінцева ціна, що сплачується за поставку товару, вже включає в себе вартість товару, фрахт або транспортні витрати.

Сторони погодили всі істотні умови, до складу яких належить в тому числі і ціна товару, придбаваємого за умовами поставки СРТ, відповідно до яких у фактурну вартість товару вже включені витрати, що впливають на митну вартість товару (в тому числі перевезення).

З аналізу наданих документів видно, що інших додаткових витрат зі страхування товару позивач не поніс, так як відповідно до пункту 1.4 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 сторони домовились, що страхування вантажу за цим контрактом не здійснюється.

За офіційними правилами тлумачення торгівельних правил Інкотермс термін СРТ означає, що продавець здійснює поставку покупцю у вказане місце призначення.

Відповідно до умов СРТ у покупця немає обов`язку перед продавцем щодо укладення договору страхування. При цьому страхування може бути здійснено продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватися.

Отже, термін СРТ передбачає можливість, а не обов`язок страхування товару.

Даний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеного у постанові від 16.07.2022 у справі №815/324/18.

В графі 33 додатку оскаржуваного рішення відповідач також зазначив, що до митного оформлення не наданий рахунок-проформа, який передбачений п.1.5 контракту від 19.04.2023 №19-423VIN.

Як і зазначалось вище, відповідно до п. 1.5 контракту від 19.04.2023 №19-423VIN сторонами встановлено перелік товаросупровідних документів, а саме: пакувальний лист, рахунок-проформа (у разі наявності), рахунок-фактура (інвойс), коносамент або автотранспортна накладна (залізнична накладна) та іншими документами, відповідно до номенклатури товару.

Позивачем як до суду, так і до митного органу надано всі необхідні документи, які у своїй сукупності дають можливість ідентифікувати факт постачання товару, його кількість, вартість, умови поставки, а всі дані в наданих позивачем документах відповідають один одному та кореспондуються між собою.

Крім того в графі 33 додатку оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що надана декларантом комерційна пропозиція являє собою копією Інвойсу, не містить інформації щодо пропозицій для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, отже не відображає дійсну вартість товару у розумінні положень статті VI Генеральної угоди з тарифів та торгівлі. Тобто, даний документ не підтверджує дійсність ціни та достовірність митної вартості.

Комерційна пропозиція це документ, що надсилається клієнту, щоб запропонувати приблизну вартість для певного набору товарів або послуг.

Чинним законодавством України не встановлено обов`язкових реквізитів для комерційної пропозиції, оскільки вона не є первинним документом чи правочином, а тому не є обов`язковим документом, який надається на підтвердження митної вартості товару.

Крім цього, положенням п. 4 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Із наведеної засади випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних відносин, у тому числі і свобода форми комерційної пропозиції. Отже, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності, митним органам заборонено втручатись у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги комерційну пропозицію з мотивів її недопустимості, у зв`язку з наявністю чи відсутністю в ній певних відомостей, тим паче форми її складання.

Колегія суддів погоджується із твердженнями суду, що комерційна пропозиція, у сукупності з іншими доказами у справі, є додатковим доказом правильності визначення митної вартості товару за ціною договору, так як в ній зазначена ціна, на підставі якої продавцем було запропоновано позивачу придбати відповідний товар.

Щодо зауважень відповідача, що висновок Дніпропетровської торгово-промислової палати №ГО-747 від 21.07.2023 прийнято до уваги митницею, але він не може бути підставою для підтвердження митної вартості.

Вже було зазначено вище наданий висновок експерта містить висновки про ринкову вартість конкретних товарів за 1 штуку. Відповідні дослідження проводилися експертом в галузі визначення ринкової вартості товарів, при цьому позивачем були надані усі документи, що витребовувалися експертом з метою визначення ринкової вартості товарів.

Статтею 6 Указу Президента України від 25.08.1994 №475/94 Про заходи щодо запобігання експорту товарів походженням з України за цінами, що можуть розглядатися як демпінгові, та врегулювання торговельних спорів встановлено, що при здійсненні суб`єктами підприємницької діяльності України експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоторговельного посередника контрактні (зовнішньоторговельні) ціни мають відповідати цінам, що склалися чи складатимуться на відповідний товар на ринку експорту чи імпорту на момент здійснення експортної, імпортної операції.

Отже, ціна імпортованого товару повинна відповідати цінам, що склалися на ринку експорту на ідентичний або аналогічний товар, тобто на товар, який є однаковим або подібним за характеристиками, торговельною маркою, артикулом та має однакову собівартість виробництва.

У висновку експерта Дніпропетровської ТПП була проаналізована ринкова вартість товару на ринку експорту, використовувалась відповідна нормативно-законодавча база, зокрема, Міжнародний стандарт оцінки (2003 р., 6 видання), та проведено аналіз цінової інформації ринку з використанням загальнодоступної інформації з інтернету.

Отже, зауваження митниці є необґрунтованими та безпідставним.

Стосовно порушень, визначених митницею, що стали передумовою прийняття рішення №UA100000/2023/000110/2 від 25.07.2023.

Відповідач в графі 33 додатку до рішення №UA100000/2023/000110/2 від 25.07.2023 відповідно до пакувального листа від 06.06.2023 №11631019JK вантажовідправником є фірма LEAPTON SOLAR (CHANGSHU) CO. LTD,, однак відповідно до графи №2 митної декларації 23UA95U9 відправником є фірма SLT TRANS LOGISTIC Sp.z.o.o.

Щодо відмінності вантажовідправників у митній декларації. Тк, згідно пункту 3.2 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 продавець має право поставляти товар особисто або доручати відвантаження третім особам.

Пунктом 3.3 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 визначено, що покупець зобов`язаний прийняти поставку від будь-якого з вантажовідправників, запропонованих продавцем.

Таким чином, зазначена розбіжність не є розбіжністю, яка б впливала на складові митної вартості, так як за умовами поставки СРТ (Інкотермс 2020) та контрактом передбачено, що продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення, а позивач, в свою чергу, зобов`язаний прийняти товар від будь-якого визначеного саме продавцем вантажовідправника.

Також в графі 33 додатку оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що відповідно до пункту 1.5 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 встановлено перелік документів, до якого входить коносамент. Однак, вказаний документ до митного оформлення не надано.

Як вже зазначалось вище, відповідно до п.1.5 контракту від 19.04.2023 №19-423VIN сторонами встановлено перелік товаросупровідних документів, а саме: пакувальний лист, рахунок-проформа (у разі наявності), рахунок-фактура (інвойс), коносамент або автотранспортна накладна (залізнична накладна) та іншими документами, відповідно до номенклатури товару.

Тобто, вимоги пункту 1.5 контракту від 19.04.2023 №19-423VIN не передбачають одночасної наявності таких супровідних документів, як коносамент та автотранспортна накладна (залізнична накладна).

Позивачем як до суду, так і до митного органу, окрім коносаменту, подано всі перелічені документи, які у своїй сукупності дають можливість ідентифікувати факт постачання товару, його кількість, вартість, умови поставки, а всі дані в наданих позивачем документах відповідають один одному та кореспондуються між собою.

Крім того, в графі 33 додатку оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що в пункті 4.5 контракту від 19.04.2023 №19-423VIN зазначено, що умови оплати вказуються в інвойсі або у рахунку проформі. Однак, рахунок проформа до митного оформлення не надано, а в інвойсі відсутня інформація щодо умов оплати за оцінюваний товар.

У відповідності до пункту 4.3 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 покупець повинен здійснити оплату товару згідного даного контракту та інвойсів до контракту протягом 90 (дев`яноста) банківських днів від дати, наступної за датою поставки товару.

Водночас пункт 4.5 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 передбачає, що умови оплати товару можуть бути змінені за згодою сторін та вказуються у рахунку-проформі та/або у рахунку-фактурі (інвойсі) на кожну окрему партію товару відповідно.

Таким чином, умовами контракту чітко визначено, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем контракту протягом 90 (дев`яноста) банківських днів від дати, наступної за датою поставки товару і тільки у випадку зміни умов оплати товару, такі змінені дані відображаються у рахунку-проформі та/або у рахунку-фактурі (інвойсі) на кожну окрему партію товару відповідно.

З наведеного випливає, що у випадку відсутності змін в умовах оплати товару, покупець зобов`язується сплатити його вартість на умовах, визначених в пункті 4.3 контракту, а в рахунку-проформі та/або у рахунку-фактурі (інвойсі) такі дані можуть не відображатись.

Отже, зауваження відповідача спростовуються умовами наданого позивачем до суду контракту №19-423VIN від 19.04.2023, в рамках виконання якого відбулось митне оформлення товару.

Також, в графі 33 додатку оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що відповідно до пункту 5.2 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 строк поставки товарів на митну територію України не повинен перевищувати 120 календарних днів, з моменту передоплати. Однак, банківські платіжні документи до митного оформлення не надано.

Згідно пункту 5.2 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 строк поставки товарів на митну територію України не повинен перевищувати 120 календарних днів, з моменту передоплати, у разі її здійснення.

Як і зазначалось вище, у відповідності до пункту 4.3 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 покупець повинен здійснити оплату товару згідного даного контракту та інвойсів до контракту протягом 90 (дев`яноста) банківських днів від дати, наступної за датою поставки товару.

З аналізу наведених положень контракту №19-423VIN від 19.04.2023 видно, що передоплата за поставлений товар його змістом, як і змістом інших складених на його виконання документів, не передбачено.

Зауваження відповідача спростовуються умовами наданого позивачем до суду контракту №19-423VIN від 19.04.2023, в рамках виконання якого відбулось митне оформлення товару.

Окрім цього в графі 33 додатку оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що пункт 1.7 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 не містить повної інформації щодо зазначення країни походження товарів, тим самим не дає можливості митному органу ідентифікувати умови відповідного пункту.

Щодо наведеного зауваження митного органу суд зазначає, що інформація стосовно країни походження товару не відноситься до складу істотних умов договору, а отже, сторони такого договору не зобов`язані вказувати інформацію, яка не впливає на обов`язки його виконання. Так само умови договору не повинні відповідати очікування митного чи будь-якого іншого органу.

Тим більше, інші супроводжувальні документи, надані позивачем як до суду, так і під час митного оформлення товару містять інформацію про країну походження товару, а отже, такі зауваження відповідача не можуть бути прийняті до уваги, адже жодним чином не впливають формування числових складових митної вартості товару та спростовуються змістом наданих як до суду, так і до митного оформлення документів.

Також в графі 33 додатку оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що відповідно до копії інвойсу від 06.06.2023 №11631019JK (оригінал інвойсу відсутній) товар поставляється в Україну на умовах СРТ-Київ. Міжнародний торговий термін СРТ (Carriage Paid To (... named place of destination), (фрахт/перевезення оплачені до (назва місця призначення)) означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. У наданому до митного оформлення контракті від 19.04.2023 №19-423VIN та копії інвойсу від 06.06.2023 №11631019JK не зазначено, які саме складові включено до ціни товару.

Судом встановлено, що у відповідності до пункту 2.3 Контракту №19-423VIN від 19.04.2023, якщо інше не передбачено рахунком-фактурою (Інвойсом), ціна товару за цим контрактом включає вартість тари, упаковки, маркування, перевезення (завантаження, вивантаження), а також всі інші витрати до пункту призначення, оплата яких передбачена продавцем, відповідно до базисних Правил Інкотермс в редакції 2020.

Отже, наведене свідчить про те, що погоджуючи саме обрані умови поставки СРТ, сторони виходили з того, що кінцева ціна, що сплачується за поставку товару, вже включає в себе вартість товару, фрахт або транспортні витрати.

3 урахуванням вказаного, укладаючи даний зовнішньоекономічний контракт, сторони погодили всі його істотні умови, до складу яких належить в тому числі і ціна товару, придбаваємого за умовами поставки СРТ, відповідно до яких у фактурну вартість товару вже включені витрати, що впливають на митну вартість товару (в тому числі перевезення).

З аналізу наданих до суду документів видно, що інших додаткових витрат зі страхування товару позивач не поніс, так як відповідно до пункту 1.4 контракту №19-423VIN від 19.04.2023 сторони домовились, що страхування вантажу за цим контрактом не здійснюється.

За офіційними правилами тлумачення торгівельних правил Інкотермс термін СРТ означає, що продавець здійснює поставку покупцю у вказане місце призначення.

Відповідно до умов СРТ у покупця немає обов`язку перед продавцем щодо укладення договору страхування. При цьому страхування може бути здійснено продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватися.

Отже, термін СРТ передбачає можливість, а не обов`язок страхування товару.

Даний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеного у постанові від 16.07.2022 у справі №815/324/18.

Як до суду, так і до митного органу надано всі необхідні документи, які у своїй сукупності дають можливість ідентифікувати факт постачання товару, його кількість, вартість, умови поставки, а всі дані в наданих позивачем документах відповідають один одному та кореспондуються між собою.

Крім того в графі 33 додатку оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що надана декларантом комерційна пропозиція являє собою копією Інвойсу, не містить інформації щодо пропозицій для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, отже не відображає дійсну вартість товару у розумінні положень статті VI Генеральної угоди з тарифів та торгівлі. Тобто, даний документ не підтверджує дійсність ціни та достовірність митної вартості.

Як і зазначалось раніше, комерційна пропозиція не входить до обов`язкового переліку документів, які підтверджують митну вартість товару у відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України, а є лише пропозицією щодо вартості товару. Водночас конкретна його ціна визначається інвойсом.

Комерційна пропозиція, у сукупності з іншими доказами у справі, є додатковим доказом правильності визначення митної вартості товару за ціною договору, так як в ній зазначена ціна, на підставі якої продавцем було запропоновано позивачу придбати відповідний товар.

Щодо інших тверджень митного органу, які визначені як підстави для помилковості визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Так, Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Визначаючи недоліки, відповідач не наводить посилань на розбіжності у числових значеннях складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 у справі №809/1174/17 в рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 08.02.2019 у справі №825/648/17, від 26.05.2022 у справі №560/355/19.

Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

За результатами опрацювання наданих позивачем документів орган доходів і зборів повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди (контракту) щодо товару, який імпортується, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, а також, що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Беручи до уваги, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів ніяким чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. А наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Неподання позивачем (декларантом) запитуваних (витребуваних) відповідачем додаткових документів не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості, а також не може бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень та здійснення коригування митної вартості.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що митним органом спірні рішення прийняті без урахування усіх обставин та без дотриманням норм чинного законодавства, тому, як наслідок, є протиправними, а відтак, вказані рішення і картки відмови в прийнятті митної декларації підлягають скасуванню.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 160/24903/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак