Справа № 140/483/24
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року ЛуцькСправа № 140/483/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить:

1. Визнати протиправними дії щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення за нормами чинними станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 у відповідності до вимог статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положення постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік», «Про державний бюджет України на 2021 рік», «Про державний бюджет України на 2022 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017, із урахуванням процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за особливості проходження служб, доплати, підвищення) та премії, обчислених із перерахованих розмірів посадового окладу та окладу за військове звання за період з 01.01.2020 по 18.02.2022.

2. Зобов`язати перерахувати, нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за нормами чинними станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 у відповідності до вимог статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положення постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» та «Про державний бюджет України на 2021 рік» та «Про державний бюджет України на 2022 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 з урахуванням процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за особливості проходження служб, доплати, підвищення) та премії обчислених із перерахованих розмірів посадового окладу та окладу за військове звання за період з 01.01.2020 по 18.02.2022 з урахуванням раніше виплачених сум.

3. Визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за відпустку за 2020-2022 роки з врахуванням обчислених відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», посадового окладу і окладу за військове званням шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України «Про державний бюджет України на 2020 рік», «Про державний бюджет України на 2021 рік», «Про державний бюджет України на 2022 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, до постанови КМУ №704.

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати, нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, компенсацію за відпустку за 2020-2022 роки, з врахуванням обчислених відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», посадового окладу і окладу за військове званням шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України «Про державний бюджет України на 2020 рік» та «Про державний бюджет України на 2021 рік», «Про державний бюджет України на 2022 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, до постанови КМУ №704.

5. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2019-2022 роки без індексації грошового забезпечення.

6. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2019-2022 роки із врахуванням індексації грошового забезпечення, з врахуванням виплачених сум.

7. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки без індексації грошового забезпечення.

8. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки із врахуванням в складі індексації грошового забезпечення, з врахуванням виплачених сум.

9. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення в повному розмірі за період з 01.11.2018 по 18.11.2022 відповідно до абзаців четвертого, п`ятого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

10. Зобов`язати військову частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок раніше виплаченої індексації з 01.11.2018 по 18.02.2022, враховуючи вимоги абзаців четвертого, п`ятого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в період з 24.07.2018 по 18.02.2022 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби позивачу неправильно нараховувалось: грошове забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704); матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки та грошова допомога на оздоровлення за 2019-2022 роки, а саме нараховувалась без врахування індексації грошового забезпечення при її обчисленні; з 01.11.2018 по 18.02.2022 військова частина НОМЕР_2 не донарахувала позивачу належні суми індексації грошового забезпечення відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

10.12.2023 позивач звернувся з заявою про перерахунок грошового забезпечення до військової частини НОМЕР_1 , однак, за цією заявою позивач не отримав доплати.

ОСОБА_1 вважає вказану бездіяльність протиправною, просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву від 01.02.2024 відповідач позовні вимоги не визнав у зв`язку з їх безпідставністю.

Зокрема, вказує на те, що положення пункту 4 Постанови №704 в первинній редакції (після скасування Шостим апеляційним адміністративним судом пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103) стосовно обчислення складових грошового забезпечення військовослужбовців виходячи з розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) прямо суперечить вимогам пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VІІ (далі Закон№1774-VІІ).

Відповідач вважає, що оскільки норма пункту 3 розділу II Закону №1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за приписи пункту 4 постанови №704 у редакції до внесення змін Постановою №103, а також додатків 1,12,13,14 до постанови №704, правові підстави для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати відсутні.

За таких обставин відповідач вказує на безпідставність позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

З приводу перерахунку позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2018 по 18.02.2022 в/ч НОМЕР_1 зазначає, що 01.03.2018 з набранням чинності Постановою №704 збільшилося грошове забезпечення військовослужбовців, у тому числі і позивача, і, відповідно, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснювалося з квітня 2018 року. За період з 24.07.2018 по 19.02.2022 позивачу була проведена індексація згідно норм Закону «Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі Закон №1282-ХІІ) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078), загальна сума індексації становила 11188,81 грн.

У зв`язку з наведеним відповідач вказує на відсутність правових підстав для проведення повторного нарахування позивачу індексації за вказаний період.

Щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити Позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2019-2022 роки та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки із врахуванням в складі індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум відповідач зазначає, що оскільки індексація грошового забезпечення позивачу за період проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 24.07.2018 по 19.02.2022 була проведена військовою частиною НОМЕР_1 у відповідності до Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078, то питання щодо виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки та грошової допомоги на оздоровлення за 2019-2022 роки із врахуванням індексації грошового забезпечення не може стояти, так як і матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та грошова допомога на оздоровлення виплачувались військовою частиною НОМЕР_1 за вищевказані періоди Позивачу у згідно положень Розділів XXIII та XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260.

За таких обставин відповідач просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у позові, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 24.07.2018 по 18.02.2022, що підтверджується копіями витягів з із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2018 №168 та із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.02.2022 №33.

Як слідує із копій карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 , в період проходження служби позивачу, серед іншого, було нараховано та виплачено: оклад за військовим званням, місячний розмір якого складав: у 2018 році 1060,00; у 2019 році: у січні березні 1060,00 грн, у квітні 1377,33, у травні грудні 1130,00 грн; у 2020 році 1130,00 грн, у 2021 році 1200,00 грн, у 2022 році: у січні 1200,00 грн, у лютому 2014, 29; посадовий оклад, місячний розмір якого складав: у 2018 році 4930,00 грн, у 2019 році 4930,00 грн, у 2020 році 4930,00 грн, у 2021 році 4930,00 грн, у 2022 році: у січні 4930,00 грн, у лютому 8275,36 грн.

З довідки про доходи ОСОБА_1 від 23.10.2023 №40/3083 вбачається, що позивачу була нарахована та виплачена індексація (виходячи з базового місяця березня 2018 року) у таких розмірах: грудень 2018 року, лютий березень 2019 року 71,08 грн, квітень 2019 року липень 2019 року 134,47 грн, серпень 2019 року грудень 2019 року 206,72 грн, січень 2020 року липень 2020 року 216,51 грн, серпень 2020 року грудень 2020 року 226,29 грн, січень 2021 року 233,81 грн, лютий 2021 року квітень 2021 року 331,42 грн, травень 2021 року липень 2021 року 415,41 грн, серпень 2021 року листопад 2021 року- 540,03 грн, грудень 2021 року 1103,22 грн, лютий 2022 року 1019, 43 грн.

Також за період проходження служби позивачу було нараховано та виплачено такі одноразові види грошового забезпечення: у 2018 році матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 5114,43 грн; у 2019 році: грошова допомога на оздоровлення у розмірі 14224,25 грн, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 10250,00 грн; у 2020 році: грошова допомога на оздоровлення у розмірі 15217,20 грн, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1130,00 грн, у 2021 році: грошова допомога на оздоровлення у розмірі 15367,35 грн, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1200,00 грн; у 2022 році: грошова допомога на оздоровлення у розмірі 21049,58 грн, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1200,00 грн.

10.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до в/с НОМЕР_1 із заявою про перерахунок грошового забезпечення, в якій просив здійснити перерахунок посадового окладу та окладу за військовим званням за період з 29.01.2020 по 25.01.2022 виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на відповідний рік станом на 01 січня відповідного року на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з Постановою №705, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум; а також здійснити нарахування та виплату індексацію грошового забезпечення за період з 05.06.2018 по 25.01.2022 в повному розмірі, з урахуванням нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення відповідно до приписів абзаців третього шостого пункту 5 Порядку №1078.

Листом від 23.10.2023 №140/3084 в/ч НОМЕР_1 надала позивачу відповідь на його заяву, в якій повідомила, що грошове забезпечення за період проходження служби було нараховано та виплачено позивачу в розмірах, встановлених діючим законодавством.

Вважаючи дії та бездіяльність відповідача щодо невиплати грошового забезпечення в належному розмірі, позивач звернувся із даних позовом до суду.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII), у статті 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-XII).

Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пунктів 2, 3 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (державні органи).

Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у Постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Тобто, на момент набрання чинності Постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін згідно із пунктом 6 Постанови № 103.

Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Водночас, суд зазначає, що Закон України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону №2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Суд наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Разом з цим, пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон №294-IX), Закон України від 15.12.2020 №1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (далі Закон №1082-IX), Закон України від 02.12.2021 №1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (далі Закон №1928-IX) таких застережень щодо застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018 на 2020, 2021 та 2022 роки, відповідно, як розрахункової величини для визначення грошового забезпечення не містять.

Таким чином, положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

В подальшому після 01.01.2020 така суперечність виникла і продовжувала існувати на час спірних правовідносин.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.

Тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Більше того, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704.

Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу Закону №1928-IX, Закону №2710-IX із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 та неодноразово підтверджений в подальшому, зокрема, у справах №500/1813/21 (постанова від 12.09.2022), №120/8603/21-а (постанова від 31.08.2022), №120/648/22-а (постанова від 16.11.2022), №640/17686/21 (постанова від 04.01.2023), №440/1185/21 (постанова від 10.01.2023).

Суд зауважує, що правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, стосується перерахунку пенсії у зв`язку зі збільшенням розмірів складових грошового забезпечення військовослужбовців, однак, відображена також у постановах Верховного Суду від 19.10.2022 у справі №400/6214/21, від 15.03.2023 у справі №420/6572/22, спір у яких - подібно до справи, що розглядається, - стосувався перерахунку і виплати грошового забезпечення військовослужбовця відповідно до пункту 4 Постанови № 704 у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму, визначеного Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік.

У вказаних справах, правовий висновок Верховного Суду про те, що з 01.01.2020 розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, побудований головним чином - як випливає з їх змісту - на принципі подолання правової колізії, за яким перевагу у застосуванні має нормативний акт вищої юридичної сили.

У контексті цієї справи важливим є не стільки те, з приводу чого виник спір (призначення/перерахунок пенсії чи грошового забезпечення), скільки трактування приписів пункту 4 Постанови № 704 (тобто який розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб має застосовуватися у 2020-2022 роках для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу). Чи то для цілей призначення/перерахунку пенсії, чи для перерахунку грошового забезпечення (з урахуванням якого потім визначається й розмір пенсії чи проводиться її перерахунок) базове розуміння і застосування вказаного припису має бути однаковим у різних правових ситуаціях, за яких зміна фактичних обставин не матиме вагомого значення для однакової інтерпретації однієї і тієї самої норми права.

Таку правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 15.03.2023 у справі №420/6572/22.

З цих мотивів, суд вважає, що позиція Верховного Суду у справі №440/6017/21 та інших вищенаведених, може бути орієнтиром для застосування зазначених вище положень Постанови №704 в контексті вирішення спору, що розглядається, про перерахунок грошового забезпечення за окреслений вище період, адже, як і в переглянутих касаційним судом справах, вирішення даного спору теж пов`язане з (правильним) застосуванням розрахункової величини для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, тому відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України така позиція повинна враховуватися апеляційним судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Як було встановлено судом, позивачу у 2018 січні 2022 року було нараховано та виплачено посадовий оклад у розмірі 4930,00 грн.

Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає, що відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням за відповідною посадою позивача у спірний період таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018, діяв протиправно.

Таким чином, починаючи з 01.01.2020 відповідачем при визначенні розміру посадового окладу ОСОБА_1 протиправно не було враховано при обчисленні посадового окладу таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України Про Державний бюджет на відповідний рік на 01 січня відповідного року.

Водночас, слід зазначити, що додаткові види грошового забезпечення (надбавки за вислугу років, за особливості проходження служби, доплати, підвищення, премії) розраховуються у відсотках від розміру посадового окладу. Таким чином, внаслідок неправильного розрахунку посадового окладу відповідач неправильно нарахував і розміри додаткових видів грошового забезпечення, які були виплачені позивачу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дії щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення за нормами чинними станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 у відповідності до вимог статті 9 Закону №2011-XII та з врахуванням положення Постанови №704, щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік», «Про державний бюджет України на 2021 рік», «Про державний бюджет України на 2022 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, до Постанови №704, із урахуванням процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за особливості проходження служб, доплати, підвищення) та премії обчислених із перерахованих розмірів посадового окладу та окладу за військове звання за період з 01.01.2020 по 18.02.2022 та похідної позовної вимоги зобов`язального характеру про виплату грошового забезпечення в належному розмірі з урахуванням раніше виплачених сум.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2020-2022 роках, компенсація за відпустку за 2020-2022 роки позивачу виплачена виходячи з посадового окладу в розмірі 4930,00 грн, тобто без урахування положення Постанови №704, щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік», «Про державний бюджет України на 2021 рік», «Про державний бюджет України на 2022 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, до Постанови №704.

Оскільки в ході судового розгляду даної справи суд визнав протиправними дії відповідача щодо неврахування при визначенні розміру посадового окладу ОСОБА_1 такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України Про Державний бюджет на відповідний рік на 01 січня відповідного року, відповідно вказане призвело до виплати позивачу в меншому розмірі, ніж встановлено законодавством, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації за відпустку за 2020-2022 роки.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за відпустку за 2020-2022 роки з врахуванням обчислених відповідно до положень Постанови №704, посадового окладу і окладу за військове званням шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України «Про державний бюджет України на 2020 рік», «Про державний бюджет України на 2021 рік», «Про державний бюджет України на 2022 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, до Постанови №704 та похідної позовної вимоги зобов`язального характеру про перерахунок, нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному розмірі за період з 01.11.2018 по 18.02.2022 відповідно до абзаців четвертого, п`ятого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1074, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Так, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ) визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ, зокрема, передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Приписами частини другої статті 5 Закону №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Тобто, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 6 Закону №1282-ХІІ).

Згідно пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

В силу пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Відтак, суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці (грошового забезпечення). За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме Порядку №1078.

Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Окрім цього, Конституційний Суд України у вказаному рішенні констатував, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається, зокрема, на положення абзаців четвертого, п`ятого, шостого пункту 5 Порядку №1078, згідно з якими сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

З системного аналізу вказаних вище норм права можна дійти висновку щодо не нараховується індексація у місяці підвищення посадового окладу (тарифної ставки), якщо розмір такого підвищення (з урахуванням всіх складових, що не мають разового характеру) перевищує суму можливої індексації у відповідному місяці. Якщо ж сума підвищення не перекриває суму можливої індексації, визначається різниця між нею та сумою підвищення.

Так, пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 01.01.2008.

Наступне підвищення розміру тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, відбулось згідно Постанови №704, яка набрала чинності 01.03.2018 року, та якою затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 4 Постанови №704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Отже, Постановою №704 визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу.

Водночас, наказом Міністерства оборони України №90 від 01.03.2018 «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України» з метою визначення посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України установлено тарифні розряди за основними типовими посадами та основними посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України згідно зі схемами, визначеними у додатках 1 - 22 до наказу, в результаті чого посадові оклади військовослужбовців збільшилися.

Як зазначалося раніше, пунктом 5 Порядку №1078 встановлено, що у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Отже, з урахуванням зазначеної норми Порядку №1078 та у зв`язку з набранням чинності Постановою №704 індекс споживчих цін за березень 2018 року приймається за 1 або 100%, а приріст індексу розраховується з наступного місяця.

Тобто, з урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності Постанова №704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку №1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 10-2 Порядку №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Оцінюючи доводи сторін з урахуванням фактичних обставин цієї справи та неведеного правового регулювання спірних правовідносин, суд відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21 та від 11.05.2023 у справі №260/6386/21 та зазначає таке.

Аналіз викладених вище норм Порядку № 1078 вказує, що цей нормативно-правовий акт передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, поточної та індексації-різниці.

Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац другий пункту 1-1, абзац шостий пункту 5 Порядку №1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзаци другий, п`ятий пункту 4 Порядку № 1078).

Суд враховує, що з 01.12.2015 в абзацах третьому, четвертому, п`ятому та шостому пункту 5 Порядку №1078 йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци третій, четвертий пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01.12.2015 до 01.01.2021, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац третій); сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац четвертий).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац шостий пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців четвертого та шостого пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковою для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

З урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності Постанова №704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку №1078 березень 2018 року став місяцем підвищення доходу військовослужбовців, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

Водночас, з аналізу абзаців третього, четвертого пункту 5 Порядку №1078 судом встановлено, що у березні 2018 року як місяці підвищення доходу позивача відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці.

У цьому контексті суд зауважує, що з огляду на абзац четвертий пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Для визначення розміру індексації-різниці відповідач повинен застосувати абзаци третій, четвертий, п`ятий та шостий пункту 5 Порядку № 1078 та встановити: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу п`ятого пункт 5 Порядку № 1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку № 1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу четвертого пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Як було встановлено судом, відповідач в період грудня 2018 року по лютий 2022 нараховував та виплачував позивачу поточну індексацію грошового доходу, однак, як слідує із матеріалів справи та доводів відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву, відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 24.07.2018 по 18.02.2022 та не вирішував питання щодо наявності у позивача права не цей вид індексації за спірний період.

Таким чином, починаючи з дня зарахування позивача в/ч НОМЕР_1 сума індексації з урахуванням абзацу третього та четвертого пункту 5 Порядку №1078 має виплачуватися у фіксованому розмірі до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення з військової частини.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити у такий належний спосіб: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо вирішення питання про наявність у позивача права на отримання індексації-різниці за період з 01.11.2018 по 18.02.2022 (в межах заявлених позовних вимог) відповідно до абзаців четвертого, п`ятого, шостого пункту 5 Порядку №1078.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з метою ефективного захисту порушеного права, за захистом якого позивач звернувся до суду, належить зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивача індексації-різниці за період з 01.11.2018 по 18.02.2022 відповідно до абзаців четвертого, п`ятого, шостого пункту 5 Порядку №1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Надаючи оцінку діям відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2019-2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки суд зазначає таке.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Статтею 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Виходячи з аналізу статей 1, 2, 5 Закону №1282-ХІІ індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, а також а також при нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільнені, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ.

Необхідність включення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення з якого здійснюється розрахунок: грошової допомоги для оздоровлення; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань підтверджується висновками щодо застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №820/3423/18.

Як слідує з матеріалів справи, станом на час виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2019 2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки, індексація грошового забезпечення, яка була нарахована позивачу, не була включена до складу розрахунку даних допомог.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2019-2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки без індексації грошового забезпечення.

Відтак, з метою повного відновлення прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2019-2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Отже, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та зважаючи на відсутність документально підтверджених інших судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за нормами, чинними станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, у відповідності до вимог статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положення постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік», «Про державний бюджет України на 2021 рік», «Про державний бюджет України на 2022 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017, із урахуванням процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за особливості проходження служб, доплати, підвищення) та премії обчислених із перерахованих розмірів посадового окладу та окладу за військове звання за період з 01.01.2020 по 18.02.2022.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за нормами, чинними станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022, у відповідності до вимог статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положення постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» та «Про державний бюджет України на 2021 рік» та «Про державний бюджет України на 2022 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 з урахуванням процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за особливості проходження служб, доплати, підвищення) та премії обчислених із перерахованих розмірів посадового окладу та окладу за військове звання за період з 01.01.2020 по 18.02.2022 з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за відпустку за 2020-2022 роки з врахуванням обчислених відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», посадового окладу і окладу за військове званням шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України «Про державний бюджет України на 2020 рік», «Про державний бюджет України на 2021 рік», «Про державний бюджет України на 2022 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, до постанови Кабінету Міністрів України №704.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, компенсацію за відпустку за 2020-2022 роки, з врахуванням обчислених відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», посадового окладу і окладу за військове званням шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України «Про державний бюджет України на 2020 рік» та «Про державний бюджет України на 2021 рік», «Про державний бюджет України на 2021 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, до постанови Кабінету Міністрів України №704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2019-2022 роки без індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2019-2022 роки із врахуванням індексації грошового забезпечення, з врахуванням виплачених сум.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки без індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки із врахуванням в складі індексації грошового забезпечення, з врахуванням виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на отримання індексації-різниці за період з 01.11.2018 по 18.02.2022 відповідно до абзаців четвертого, п`ятого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію-різницю за період з 01.11.2018 по 18.02.2022 відповідно до абзаців четвертого, п`ятого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський