Справа № 140/1178/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року ЛуцькСправа № 140/1178/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.11.2023 №41 про відмову в призначенні пенсії за віком; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 11.07.1996 по 31.12.2009 та призначити пенсію за віком з 06.09.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із досягненням 60 річного віку ОСОБА_1 звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення №41 від 15.11.2023, в якому зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 становить 25 років 02 місяці. Для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону 1058 відповідно до п.3.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону 1058 до страхового стажу включено періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування (01.01.2017 - 31.12.2017) страховий стаж становить 25 років 07 місяців 25 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача 2, позивач звернувся із заявою до ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області.

ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області повідомлено ОСОБА_1 , що до страхового стажу не зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 11.07.1996 по 31.12.2009, оскільки згідно інформації наявної у довідці №0300-0603-8/62132 від 27.10.2023, №1153/03-20-24-06 від 30.10.2023 та системі персоніфікованого обліку відсутні дані про сплату страхових внесків за даний період.

Позивач вважає зазначене рішення відповідача 2 протиправним та просить адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період.

Згідно листа ГУ ПФУ у Волинській області №0300-0603-8/62132 від 27.10.2023 позивач, як фізична особа-підприємець перебуває на обліку з 21.05.2012.

Як вбачається з довідки ГУ ДПС у Волинській області №1153/03-20-24-06 від 30.10.2023 позивач у період (податкові органи відповідно до п.п. 19-1.1.1 п. 19-1.1 статті 19 ПК України здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків):

з 11.07.1996 по 31.12.1999 - перебував на загальній системі оподаткування, сплачуючи фіксований податок;

з 01.01.2000 по 31.12.2022 - перебував на спрощеній системі оподаткування.

Натомість у матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем внесків під час перебування на загальній системі оподаткування з 11.07.1996 до 01.07.2000.

Крім того, при зверненні за призначенням пенсії не надано визначених законодавством торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, довідки про реєстрацію особи, як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків.

За змістом довідки з відомостями персоніфікованого обліку форми ОК-5, встановлено відсутність інформації про сплату позивачем страхових внесків за спірний період, а саме з 01.07.2000 по 31.12.2009.

Представник відповідача вважає, що позивачем не надано доказів про те, що будучи фізичною особою-підприємцем ним були сплачені страхові внески, а сам лише факт реєстрації фізичною особою-підприємцем, без підтвердження сплати ним відповідних внесків не може бути достатньою підставою для зарахування до його страхового стажу даного періоду підприємницької діяльності. Просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Представник відповідача ГУ ПФУ у Волинській області у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Зазначила, що сам по собі статус підприємця та перебування позивача на відповідній системі оподаткування не означає фактичне провадження підприємницької діяльності особою та автоматичну сплату страхових внесків.

Для визначення права на призначення пенсії відповідно до пункту 3.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до страхового стажу включено періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування (01.01.2017-31.12.2017). Страховий стаж становить 25 років 07 місяців 25 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

У відповіді на відзив позивач вказав, що за приписами пункту 3-1 розділу XV Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно із пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

За змістом пункту 3-1 розділу XV Закону №1058-ІV, пункту 4 Порядку №637 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно з свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності -фізичної особи, виданого Виконавчим комітетом Луцької міської ради народних депутатів, позивач з 11.07.1996 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

Крім того, факт реєстрації, як суб`єктом підприємницької діяльності з 11.07.1996 підтверджується випискою від 26.12.2023 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також, довідкою Державної податкової служби України Головного управління ДПС у Волинській області від 30.10.2023 підтверджено те, що ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно поданої звітності за період:

з 11.07.1996 по 31.12.1999 - перебував на загальній системі оподаткування, сплачував фіксований податок;

з 01.01.2000 по 31.12.2022 - перебував на спрощеній системі оподаткування.

Окрім того, довідка Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Волинської області ДПС від 12.04.2012 року №1183 підтверджує той факт, що в період діяльності з 11.07.1996 по 31.12.2011 ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування та сплачував фіксований патент.

До вище зазначеного також додана довідка про заробітну плату від 20.10.2023 №21110 для обчислення пенсії в період з серпня 1985 року по грудень 1993 року у якій зазначено, що на всі виплати нараховані страхові внески.

Позивач вважає, що поданими документами підтверджується здійснення підприємницької діяльності у спірний період та сплату фіксованого податку, а тому періоди з 11.07.1996 по 31.12.2009 слід зарахувати до його страхового стажу. Просив адміністративний позов задовольнити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у зв`язку із досягненням 60-річного віку 05.01.2023 звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення №41 від 15.11.2023, в якому зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 становить 25 років 02 місяці. Для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону 1058 відповідно до п.3.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону 1058 до страхового стажу включено періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування (01.01.2017 - 31.12.2017) страховий стаж становить 25 років 07 місяців 25 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача 2, позивач звернувся із заявою до ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області.

ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області повідомлено ОСОБА_1 , що до страхового стажу не зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 11.07.1996 по 31.12.2009, оскільки згідно інформації наявної у довідці №0300-0603-8/62132 від 27.10.2023, №1153/03-20-24-06 від 30.10.2023 та системі персоніфікованого обліку відсутні дані про сплату страхових внесків за даний період.

Позивач вважає зазначене рішення відповідача 2 протиправним, звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду України визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За нормами статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу у період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років. Наявність необхідного страхового стажу визначається на дату досягнення особою відповідного віку.

Періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії за періоди до 01.01.2004 згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення», а після 01.01.2004 - Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Аналогічне визначення поняття «страховий стаж» міститься у статті 1 вказаного Закону, а саме: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше. Для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період.

Наведене кореспондується з положеннями частини 2 статті 24 Закону №1058-ІУ, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; далі Порядок №22-1).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно із пунктами 1 та 2 Порядку №637 (з наступними змінами та доповненнями) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно із пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У відповідності до пункту «б» частини 1 статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.1 ч. 3-1 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно з статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно п. 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком №637.

Відповідно до п.4 Порядку №637 час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відповідно до Порядку №22-1 час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності по загальній системі оподаткування до 01 липня 2000 року зараховується в страховий стаж за умови надання документів про сплату страхових внесків.

Відповідно до п. 2.1 Порядку №22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме для осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність по загальній системі оподаткування до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Як встановлено судом з поданих документів до матеріалів справи, а саме з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.12.2023 №22, ОСОБА_1 11.07.1996 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Також досліджено лист-відповідь Головного управління ДПС у Волинській області від 18.12.2023 №17227/6/03-20-24-06-06, який наданого на запит представника позивача, вбачається наступна інформація про систему оподаткування ОСОБА_1 за період діяльності: з 11.07.1996 по 31.12.1999 загальна система оподаткування; з 01.01.2000 по 31.12.2011 спрощена система оподаткування.

Крім того, додатково повідомлено, що інформація щодо сплати податків до бюджету за 1996-2011 відсутня, оскільки документи, які її підтверджують, вилучені згідно Актів «Про вилучення для знищення справ (документів), не внесених до національного архівного фонду» та знищені.

Разом з тим, позивачем надано довідку Луцької ОДПІ Волинської області ДПС від 12.04.2012 №1183 з якої вбачається, що в період діяльності з 11.07.1996 по 31.12.2011 ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування, сплачуючи фіксований патент, дохід з якого становив: з 11.07.1996 по 31.12.1997 0 грн; в 1998 році 2 469,00 грн; в 1999 році 7 116,00 грн; в 2000 році 7 872,00 грн; в 2001 році 8 376,00 грн; в 2002 13 992,00 грн; в 2003 році 11 381,52 грн; в 2004 році 11 381,52 грн; в 2005 році 9 387,72 грн; в 2006 році 9 387,72 грн; в 2007 році 4 725,00 грн; в 2008 році 3 600,00 грн; в 2009 році 3 600,00 грн; в 2010 році 3 600,00 грн; в 2011 році - 3 600,00 грн.

Відтак, суду надано докази перебування ОСОБА_1 на загальній системі оподаткування сплачуючи фіксований патент фіксованого розміру прибуткового податку в період з 01.01.1998 по 31.12.2009, як фізичною особою-підприємцем, що є підставою для зарахування позивачу до його страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 31.12.2009.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання від неї доходу, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону №2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у ст. 20 Закону №1058-IV, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно зі ст. 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Таким чином, чинне законодавство покладає обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків на страхувальника.

Суд зазначає, що внаслідок невиконання ФОП ОСОБА_1 з 11.07.1996 по 31.12.1997 обов`язку по нарахуванню та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи у спірні періоди, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Разом з тим, період роботи позивача з 01.01.1998 по 31.12.2009, враховуючи сплату фіксованого розміру прибуткового податку, що підтверджується довідкою Луцької ОДПІ Волинської області ДПС від 12.04.2012 №1183, підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Частиною другою статті 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію зі зниженням пенсійного віку дійшов висновку про прийняття рішення, а саме: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.11.2023 №41 про відмову в призначенні пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 31.12.2009 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Водночас суд зауважує, що у даному спорі є два відповідача, однак тягар по відшкодуванню судових витрат слід покласти на відповідача 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, позаяк саме відповідач 2 прийняв спірне рішення, яке в подальшому судом визнано протиправним та скасовано. Тобто, вина у виникненні даних спірних правовідносин лежить лише на відповідачу 2.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судовий збір в сумі 1 211,20 грн, який сплачений квитанцією від 31.01.2024. Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі, оскільки, часткове задоволення позову стосується лише способу захисту порушеного права обраного судом.

Керуючись статтями 139, 243 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.11.2023 №41 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 31.12.2009 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, місто Полтава, вулиця Гоголя, будинок 34, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук