Справа № 938/49/24
Суддя: Джус Р. В.
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№938/49/24
Провадження № 2-а/938/1/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі:

головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Мартищук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області,

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА №977309 від 03.01.2024,

за участю:

від позивача: не з`явився;

від відповідача : не з`явився;

Обставини справи.

Позивач звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №977309 від 03.01.2024, винесеної лейтенантом поліції Шекеряком Василем Михайловичем про накладення адміністративного стягнення в сумі 8500,00грн за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП.

Ухвалою суду від 23.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 01.02.2024. Витребувано у відповідача - належним чином засвідчену постанову АА №977309 від 03.01.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі стосовно ОСОБА_1 та додатки до неї, а також речові докази, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Учасники справи в судове засідання 01.02.2024, не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення судового засідання.

Представник позивача - адвокат Атаманюк Р.І. через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи відкласти на іншу дату, оскільки він з поважних причин не може з`явитися в судове засідання 01.02.2024.Позивач причини неявки суду не повідомив.

Відповідач у справі, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, також не надав витребувані ухвалою суду від 23.01.2024 документи.

З наведених підстав, розгляд справи було відкладено на 22.02.2024.

В судове засідання 22.01.2024 учасники справи не з`явились.

Представник позивача - адвокат Атаманюк Р.І., через систему електронний суд подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд розглядати справу без участі позивача та його представника.

Від відповідача на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (письмові пояснення по справі), в яких він позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити, а також докази на підставі яких винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Також 22.02.2024 на електронну адресу суду надійшла заява представника відповідача, про розгляд справи за відсутності представника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Для надання позивачу можливості ознайомитись із відзивом відповідача на позовну заяву, який надійшов до суду 22.02.2024, та реалізувати своє право на подачу відповіді на відзив, судове засідання було відкладено на 18.03.2024.

В судове засідання 18.03.2024 учасники справи не з`явилися, в матеріалах справи наявні їх заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких вони також висловили свої позиції щодо позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно із частиною третьою ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

З огляду на викладене, оскільки позивач та відповідач подали заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутністю сторін, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 4 і 5 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Правова позиція позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 13.01.2024 він отримав листа від Верховинського РВП (номер відправлення 035) із копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА №977309 від 03.01.2024. Цією постановою інспектор СРПП Верховинського РВП лейтенант поліції Шекеряк Василь Михайлович притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Відповідно до змісту винесеної постанови, адміністративне стягнення накладено за те, що він 03.01.2024 о 13 год 27 хв. в смт Верховина по вул. І.Франка керував транспортним засобом MITSUBISHI OVTLANDER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо якого порушено обмеження встановлені Митним кодексом України, а саме даний транспортний засіб використовувався особою, яка не ввозила його на митну територію України, також при перевірці документів водій не мав поліса обов`язкового страхування та посвідчення водія, чим порушив вимоги ст.380 Митного кодексу України. статей 16,31 ЗУ «Про дорожній рух».

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, так як винесена з грубим порушенням законодавства. Зокрема позивач посилається на те, що у оскаржуваній постанові не конкретизовано, яку саме із 8 наявних частин ст.380 Митного кодексу ним порушено, так як норма ч.8 ст.121 КУпАП є бланкетною, та не повно викладено суть правопорушення. Натомість зазначено про вчинення порушень ПДР, які не охоплюються змістом диспозиції ч.8 ст.121 КУпАП (відсутність поліса обов`язкового страхування та посвідчення водія).

Також зазначає, що відповідачем не було перевірено та не долучено, відомостей з бази даних Національної поліції "Інформаційний портал Національної поліції України" про те коли і ким автомобіль MITSUBISHI OVTLANDER, реєстраційний номер НОМЕР_2 ввезено на територію України, через який пункт пропуску, на який період та з якою метою. Постанова не містить посилання на жодний належний доказ, який би доводив наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП

В п.8 постанови серії БАА №№977309 від 03.01.2024 року поліцейський записав «відео на вимогу». Однак не зрозуміло про яке відео йдеться. Якщо поліцейський здійснював відеозапис події, то він відповідно до вимог ст.283 КУпАП повинен вказати технічний запис, яким такий відеозапис проводився. Однак в постанові про це не зазначено.

При цьому позивач не заперечив, що поліцейський 03.01.2024 запитував його про наявність документів на право керування транспортним засобом, однак жодних претензій щодо порушення ним обмежень встановлених Митним кодексом не пред`являв, надавати пояснення з цього приводу не пропонував, ніяких документів не складав, копію постанови не надавав, хоча в постанові неправдиво вказано, що він від отримання її копії відмовився. Вважає, що оскаржуваною постановою відповідач притягнув його до відповідальності без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Правова позиція відповідача.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства.

Свої заперечення відповідач мотивує тим, що 03.01.2024 о 13год 07хв. в ході патрулювання та виконання службових обов`язків, інспектором СРПП Шекеряком В.М. виявлено, що водій ОСОБА_1 керував у смт Верховина, по вул. І. Франка, транспортним засобом «MITSUBISHI OUTLANDER» реєстраційний номер № НОМЕР_2 , щодо якого порушено обмеження встановлені Митним кодексом України, а саме, даний транспортний засіб використовувався особою, яка не ввозила його митну територію України, а також при перевірці документів водій не мав при собі поліса обов`язкового страхування та посвідчення водія, чим порушив вимоги ст. 380 Митного кодексу України, статей 16,31 Закону України «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП.

Зокрема, після зупинки даного транспортного засобу поліцейський підійшов до автомобіля, належним чином представився водію, попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Після чого було здійснено перевірку особи за допомогою Інформаційного порталу Національної поліції та здійснено перевірку щодо належності та ввезення ТЗ на територію України.

По завершенню перевірки, ОСОБА_1 проінформовано про порушення ним обмежень Митного кодексу України, а саме даний транспортний засіб використовувався ним, як особою, яка не ввозила його на митну території України, чим порушено вимоги ст.380 Митного кодексу України, статей 16, 31 Закону України «Про дорожній рух», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.8 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП інспектором СРПП Шекеряком В.М. здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення, в ході якого ознайомлено правопорушника із ст.63 Конституції України та ст.268, 289 КУпАП (від підпису та ознайомлення ОСОБА_2 , відмовився), заслухано пояснення ОСОБА_3 , та досліджено надані документами на транспортний засіб. По закінченню розгляду справи винесено постанову серії БАА № 977309 від 03.01.2024 року за ч.8 ст.121 КУпАП. відповідно до вимог ст. 285 КУпАП ОСОБА_1 було запропоновано отримати копію постанови наручно. Від отримання копії Постанови ОСОБА_1 відмовився, про що зроблено відмітку у п. 9 Постанови.

При винесенні постанови, інспектор СРПП Шекеряк В.М. керувався ч.2 ст.36 КУпАП, оскільки позивачем допущено декілька адміністративних правопорушень.

Таким чином, розглядаючи дану справу, інспектором СРПП Шекеряком В.М. було з`ясовано всі обставини, які підлягають з`ясуванню. Поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, будь-яких порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не допускав

Також відповідач звернув увагу на те, що відповідно ч.1 ст.380 Митного кодексу України «Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України»- тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

Відповідно до ч.5 ст.380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Абзац 8 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що водій зобов`язаний: не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Згідно ч. 2 ст. 31 Закону України «Про дорожній рух» тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб,

Чернівецькою митницею ДМС України у листі №7:2/7:2-20-01/8:5/1414 повідомлено, що згідно за наявними базами даних Чернівецької митниці, транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin- НОМЕР_3 , ввезено на митну території України 03.10.2023 в режимі «тимчасове ввезення до 1 року» з метою особистого користування гр. Румунії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявлена адреса РУМУНІЯ, М. ПЯТРА НЯМЦ, паспорт НОМЕР_4 .

Із наведеного вбачається, що транспортним засобом MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер НОМЕР_1 керував аж ніяк не ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а керував ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким порушено обмеження Митного кодексу України, а саме даний транспортний засіб використовувався ним, як особою, яка не ввозила його на митну території України, чи порушено вимоги ст. 380 Митного кодексу України, статей 16, 31 Закону України «Про дорожній рух», чим скоєно адміністративне правопорушення передбачене ч. 8 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, та спростовували вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП, а сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.8 ст. 121 КУпАП, не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Фактичні обставини, встановлені судом.

03.01.2024 інспектором СРПП Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Шекеряком В.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №977309, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 8 500,00грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 03.01.2024 о 13год 27хв. в смт Верховина по вул. І.Франка водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо якого порушено обмеження встановлені Митним кодексом України, а саме, даний транспортний засіб використовувався особою, яка не ввозила його на митну територію України, а також при перевірці документів водій не мав при собі поліса обов`язкового страхування та посвідчення водія, чим порушив вимоги ст. 380 Митного кодексу України, статтей 16,31 Закону України «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП.

Відповідно до наданого відповідачем листа Чернівецької митниці ДМС України від 13.02.2024 №7:2/7:2-20-01/8:5/1414, за наявними базами даних Чернівецької митниці, транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin- НОМЕР_3 , ввезено на митну території України 03.10.2023 в режимі «тимчасове ввезення до 1 року» з метою особистого користування гр. Румунії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявлена адреса РУМУНІЯ, М. ПЯТРА НЯМЦ, паспорт НОМЕР_4 ,

Не погоджуючись із постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінка суду.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання регулюються Законом України "Про дорожній рух".

Відповідно до ст.1 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-ХІІ (далі - Закон) цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Стаття 14 Закону зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Приписами ст.16 Закону передбачено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про дорожній рух» тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.

Згідно з ч.8 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митного кодексу України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст.380 Митного кодексу України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

Відповідно до ч.5 ст.380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Суд зазначає, що аналіз наведених норм у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, та цілей Закону України «Про дорожній рух», свідчить, що порушення вказаної заборони, посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1, ч.2 ст.7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.8 ст.121 КУпАП).

Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, і накладати адміністративні стягнення.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За положеннями частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності з положеннями статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Як передбачено ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17, зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення. Для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до листа Чернівецької митниці ДМС України від 13.02.2024 №7:2/7:2-20-01/8:5/1414, за наявними базами даних Чернівецької митниці, транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin- НОМЕР_3 , було ввезено на митну території України 03.10.2023 в режимі «тимчасове ввезення до 1 року» з метою особистого користування гр. Румунії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявлена адреса РУМУНІЯ, М. ПЯТРА НЯМЦ, паспорт НОМЕР_4 .

Відтак, згідно наведених положень чинного законодавства, вказаний транспортний засіб міг використовуватись на митній території України протягом одного року з моменту його ввезення, виключного особою, яка ввезла його в Україну, для особистих потреб, тобто громадянином Румунії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Натомість, як вбачається із оскаржуваної постанови, 03.01.2024 о 13год 07хв. в селищі Верховина по вул. І.Франка, вказаним транспортним засобом, «MITSUBISHI OUTLANDER» реєстраційний номер № НОМЕР_2 , керував водій ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу на те, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , підтверджується також долученими відповідачем відеозаписами зі службового та нагрудного реєстратора поліцейських події, яка мала місце 03.01.2024 за участі ОСОБА_1 , які засвідчені електронним цифровим підписом представника відповідача та підпадають під визначення електронного доказу, встановлене ст.99 КАС України, та не заперечується самим позивачем.

Будь яких доказів, які б спростовували факт ввезення транспортного засобу «MITSUBISHI OUTLANDER» реєстраційний номер № НОМЕР_2 , на митну територію України, не громадянином Румунії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи підтверджували б, що транспортний засіб було ввезено на митну територію України саме ОСОБА_1 , до матеріалів справи не долучено.

Отже, зазначені відомості підтверджують встановлені поліцейським під час розгляду справи обставини керування позивачем транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: використання транспортного засобу особою, яка не ввозила його на митну територію України.

Слід також зазначити, що поліцейськими було встановлено, що ОСОБА_1 не мав при собі поліса обов`язкового страхування та посвідчення водія, за що відносно нього також було винесено постанови. Із відеозапису вбачається, що розгляд справ інспектор провів керуючись ст.36 КУпАП.

Що стосується посилання позивача на те, що відповідачем не було перевірено та не долучено з бази даних Національної поліції "Інформаційний портал Національної поліції України" про те коли і ким автомобіль «MITSUBISHI OVTLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_2 ввезено на територію України, через який пункт пропуску, на який період та з якою метою, то суд зазначає наступне.

Положеннями ст.25 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених цим Законом.

Поліція може створювати власні бази даних, необхідні для забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу, а також міжвідомчі інформаційно-аналітичні системи, необхідні для виконання покладених на неї повноважень.

Стаття 27 цього ж Закону надає поліцейському безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади з обов`язковим дотриманням норм Закону України "Про захист персональних даних.

Отже, працівниками патрульної поліції правомірно було отримано та досліджено відомості, які знаходяться в базах даних державних органів влади і які стосуються обставин ввезення, митного оформлення та перебування на території України транспортних засобів.

При цьому, що стосується доводів відсутності відомостей про пункт пропуску, через який на митну територію України було ввезено «MITSUBISHI OVTLANDER», реєстраційний номер №115MWM, мету ввезення, та періоду на який його ввезено, то такі не заслуговують на увагу суду, оскільки позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за користування т/з, як особою, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала його в митний режим транзиту, отже відсутність вказівки про пункт пропуску на правильність кваліфікації його дій не впливає.

Отже, вищезазначеними обставинами та наявними в матеріалах справи доказами доведено обставини викладені в оскаржуваній постанові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова серії БАА №977309 від 03.01.2024 є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

Щодо інших доводів позивача суд зазначає наступне.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд керуєтьсяст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на вищевказані положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи позивача, оскільки судом досліджені усі необхідні основні питання, важливі для ухвалення судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 був обґрунтовано та на законних підставах притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП. Підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні, оскільки доказів, які б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було. Тому в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З врахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 73 - 77, 242-246, 286, 293, 295 КАС України, суд ,

УХВАЛИВ:

Постанову інспектора СРПП Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Шекеряка Василя Михайловича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №977309 від 03.01.2024 про накладення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 8500,00 гривень - залишити без змін.

Позовну заяву ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, юридична адреса: м. Івано-Франківськ, вул. Сахарова,15, 760018.

Суддя Роман ДЖУС