Справа № 420/8300/24
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8300/24
УХВАЛА

19 березня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, треті особи - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Відділ соціального захисту населення Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, про встановлення факту, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 таку, що має право на отримання пенсії за віком, як на підставі фактично виконуваних нею функцій протягом трудової діяльності та доглядом за дитиною з інвалідністю І групи; визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком з 29.09.2023 у відповідності до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - протиправними; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію ОСОБА_1 пенсію за віком та здійснювати пенсійні виплати з 29.09.2023.

Отже, серед іншого, просить суд визнати її такою, що має право на отримання пенсії за віком, як на підставі фактично виконуваних нею функцій протягом трудової діяльності та доглядом за дитиною з інвалідністю І групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У свою чергу, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку визначеному главою 6 розділу ІV Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Стаття 316 ЦПК України визначає підсудність таких справи.

Згідно з ч. 1 цієї статті, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду (ч. 2 ст. 316 ЦПК).

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку ЦПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судом встановлено, що вищезазначену позовну вимогу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, суд враховує положення п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, яким передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Також суд враховує те, що відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України, метою розгляду судами справ окремого провадження, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення виключно особистих майнових чи немайнових прав та інтересів фізичних осіб. Юридичні факти, що встановлюються судом під час розгляду справ даної категорії, мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, суд зазначає, що наслідком порушення правил предметної підсудності є скасування рішення суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

На підставі викладеного, суд відмовляє у відкритті провадження за позовною вимогою про визнання позивачки такою, що має право на отримання пенсії за віком, як на підставі фактично виконуваних нею функцій протягом трудової діяльності та доглядом за дитиною з інвалідністю І групи, оскільки справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку ЦПК України.

В іншій частині пред`явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог, встановлених КАС України.

Крім того, відповідно до ч.ч. 2, 4, 5 ст.49 КАС України якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

З огляду на матеріали справи, листом ГУ ПФУ в Одеській області від 27.10.2023 № 34551-32062/С-02/8-1500/23 позивачці повідомлено, що за заявою від 10.10.2023 про призначення пенсії за віком від 17.10.2023 відмовлено в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж становить 24 р. 11 м. Надана 23.10.2023 повторна заява про призначення пенсії буде відпрацьована протягом 10 днів з дня їх надходження та буде прийнято відповідне рішення. Заяви від 10.10.2023 та від 23.10.2023 не розглядалися спеціалістами ГУ ПФУ в Одеській області.

До позову додано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 27.10.2023 № 64 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком (дата звернення за призначенням пенсії 23.10.2023).

Крім того, до позову додано рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 17.10.2023 № 64 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком (дата звернення за призначенням пенсії 10.10.2023).

Також до позову додано рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 05.12.2023 № 64 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком (дата звернення за призначенням пенсії 30.11.2023).

Також до позову додано рішення ГУ ПФУ у Харківській області від 08.02.2024 № 64 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком (дата звернення за призначенням пенсії 01.02.2024).

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Постанови Пенсійного фонду № 25-1 від 16.12.2020), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279 "Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги" затверджено "Порядок виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку" та внесено до постанов Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, від 23.07.2014 №280 та від 11.05.2017 №312 відповідні зміни, згідно яких, іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.

Отже, матеріали адміністративного позову свідчать про те, що ГУ ПФУ в Хмельницькій області, ГУ ПФУ в Закарпатській області, ГУ ПФУ у Львівській області та ГУ ПФУ у Харківській області приймалися рішення за принципом екстериторіальності щодо звернень позивачки за призначенням пенсії, а не ГУ ПФУ в Одеській області, до якого пред`явлено позовні вимоги щодо відмови в призначенні пенсії.

Крім того, позивачка в позові зазначає, що бездіяльністю Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політки Одеської міської ради порушено її права та інтереси, проте зазначеного суб`єкта владних повноважень вказано не в якості відповідача, а в якості третьої особи.

При цьому суд зазначає, що судове рішення у справі між особою та безпосереднім ГУ ПФУ, яким прийнялося оспорюване рішення про відмову в призначенні пенсії, щодо призначення пенсії не може змінити обсяг прав та інтересів Відділу соціального захисту населення Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, а також інших пенсійних управлінь, які зазначені в якості третіх осіб.

Суддя зазначає, що зміст позовних вимог впливає на з`ясування наявності підстав або перешкод для відкриття провадження у справі.

При цьому, суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідач має право на подання відзиву на позовну заяву, а треті особи - пояснення щодо позову, а отже мають бути обізнаними відносно чого їм належить надавати такі заяви по суті справи.

Тобто предмет позову має бути визначений чітко та конкретизовано в прохальній частині позовної заяви, з урахуванням дійсного складу учасників спірних правовідносин (тобто відповідачем має бути визначений конкретний суб`єкт владних повноважень, яким прийнято спірне рішення, а третіми особами лише ті особи, на права та інтереси яких матиме вплив судовий розсуд за результатами розгляду справи).

Відповідно до положень ч.2 ст.173 КАС України остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті є завданням підготовчого провадження.

Згідно з вимогами ч.1 ст.47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже визначитися з предметом спору має саме позивач, оскільки саме вона є ініціатором судового процесу, а суд створює умови для реалізації ним процесуальних прав сторони спору.

Таким чином, адміністративний позов підлягає уточненню та оформленню у відповідності до ст. 160 КАС України.

Крім того, згідно з ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Однак, в порушення зазначеної норми, до позовної заяви не додано документу про сплату судового збору.

Натомість у позові зазначено про те, що до позову додано клопотання про звільнення позивачки від сплати судового збору з урахуванням майнового стану, що не відповідає дійсності, адже відповідного клопотання до позову не додано і таке відсутнє в переліку додатків до позову.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, позивачці слід усунути виявлені судом недоліки шляхом подання до суду оригіналу документу про сплату судового збору у відповідному розмірі (з урахуванням кількості позовних вимог за уточненим позовом), або надати до суду обґрунтоване клопотання про звільнення від сплати судового збору, на підтвердження якого надати відомості про фінансовий стан сторони позивача, а саме про те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»).

Також суд звертає увагу позивачки, що відповідно до ч. 1 ст. 161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Тобто надання до суду доказів направлення/вручення відповідачам/третім особами копії позову із додатками не узгоджується із вимогами вищезазначеної норми.

На підставі викладеного, враховуючи, що виявлені недоліки перешкоджають суду вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі, керуючись ст. 169, п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, треті особи - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Відділ соціального захисту населення Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, про визнання позивачки такою, що має право на отримання пенсії за віком, як на підставі фактично виконуваних нею функцій протягом трудової діяльності та доглядом за дитиною з інвалідністю І групи.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, треті особи - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Відділ соціального захисту населення Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху, надавши п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення зазначених вище недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в частині відмови у відкритті провадження по справі шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Завальнюк