Справа № 380/21190/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/21190/23 пров. № А/857/21500/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року та на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року, ухвалені головуючим суддею Ланкевичем А.З. у м. Львові, у справі № 380/21190/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій та бездіяльності протиправними,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила визнати протиправними дії щодо відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити позивачу недоодержану суму пенсії її померлого чоловіка ОСОБА_2 , перерахованої на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2022 року у справі №380/3668/22, у розмірі 211361,96 грн; зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачеві недоодержаної суми пенсії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року позов задоволено.

17 жовтня 2023 року представник позивача подав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Не погодившись із вказаними рішеннями суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, може бути здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України та не залежить від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Щодо протиправності прийняття додаткового рішення зазначає, що дана справа є справою незначної складності, провадження здійснювалось в порядку письмового провадження без виклику сторін, відтак розмір витрат є завищеним та неспівмірним із складністю справи.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та вимог заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами, які є в матеріалах справи, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2022 року у справі №380/3668/22 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_2 за рахунок виплати з 05.03.2019 року по 04.09.2019 року - 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, та відмову у проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 25.10.2021 року №С/10533. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 05.03.2019 року по 04.09.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з урахуванням виплачених сум. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 відповідно до довідки Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 25.10.2021 року №С/10533, з урахуванням виплачених сум.

Вказане рішення суду набрало законної сили 02.06.2022 року.

На виконання вказаного судового рішення здійснено перерахунок пенсії, внаслідок чого нарахована доплата пенсії за період з 01.04.2019 по 31.08.2022 у розмірі 211361,96 грн.

Згідно свідоцтва про смерть від 15.02.2023 серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя виплата ОСОБА_2 нарахованої суми доплати пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2022 року у справі №380/3668/22 в розмірі 211361,96 грн. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не здійснена.

Відповідно до свідоцтва про одруження від 01.07.1979 серії НОМЕР_2 позивач - ОСОБА_1 є дружиною померлого чоловіка ОСОБА_2

18.07.2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила виплатити їй пенсію в розмірі 211361,96 грн, що належала ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.

Листом від 02.08.2023 №20452-20671/Б-52/8-1300/23 відповідач з посиланням на положення ст.ст.52, 379 Кодексу адміністративного судочинства України повідомив позивачеві, що доплату, обчислену ОСОБА_2 на виконання судового рішення, позивач зможе отримати за умови покладення судом зобов`язань в частині виплати позивачу пенсії, яка була нарахована померлому.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2022 року у справі №380/3668/22 набрало законної сили за життя померлого ОСОБА_2 , нарахування пенсії було проведено, однак не було виплачено, позивач має право на виплату їй недоотриманих її чоловіком у зв`язку з його смертю сум пенсії в розмірі 211361,96 грн. у порядку ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ( далі Закону №1058-ІV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Частиною 2 статті 52 Закону № 1058-IV визначено, що члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

Нормами статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ передбачено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Аналізуючи наведену норму права, колегія суддів зазначає, що недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера з числа військовослужбовців не включаються до складу спадщини і виплачуються: членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; батькам померлого пенсіонера, дружині (чоловіку) померлого пенсіонера та членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, навіть якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Отже, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно до Закону № 2262-ХІІ та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, виплачуються виключно за процедурою, визначеною статтею 61 Закону № 2262-ХІІ.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідачем не заперечується право позивача на отримання суми пенсії, що належала її померлому чоловіку і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.

У листі від 02.08.2023 №20452-20671/Б-52/8-1300/23 відповідач покликається на те, що спірна доплата може бути отримана позивачем за умови покладення судом зобов`язань в частині виплати позивачеві пенсії, яка була нарахована померлому.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що такі дії відповідача суперечать приписам ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки ОСОБА_1 реалізувала своє право на отримання суми пенсії, що належала її померлому чоловіку, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Як встановлено, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2022 року у справі №380/3668/22 набрало законної сили за життя померлого ОСОБА_2 . На виконання вказаного судового рішення відповідач здійснив нарахування невиплаченої пенсії у розмірі 211361,96 грн. Спору між сторонами щодо розміру нарахованої пенсії немає.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач згідно з частиною 1 статті 61 Закону № 2262-ХІІ, як дружина померлого ОСОБА_2 , яка проживала з ним на день його смерті, має право на виплату їй неодержаної її чоловіком у зв`язку з його смертю нарахованої суми пенсії у розмірі 211361,96 грн., тому відмова у її виплаті є протиправною.

Щодо доводів апелянта про те, що виплата сум, нарахованих на виконання судових рішень, здійснюється за наявності відповідного цільового фінансування в порядку черговості виплат, то колегія суддів наголошує, що підставою відмови у виплаті нарахованої пенсії померлого ОСОБА_2 була відсутність на момент такої відмови судового рішення про зобов`язання пенсійного органу здійснити виплату нарахованої пенсії дружині померлого -позивачу, відтак суд першої інстанції правильно вважав, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити позивачу нараховану пенсію її померлого чоловіка ОСОБА_2 у розмірі 211361,96 грн.

Щодо аргументів скаржника в частині протиправності прийняття додаткового рішення, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

До матеріалів справи на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору №01/29/08 про надання правової (правничої) допомоги від 29.08.2023 року, ордер серії ВС №122517, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001795 від 01.03.2021 року, рахунок від 29.08.2023 року, дві платіжні інструкції від 01.09.2023 року та від 16.10.2023 року про оплату витрат на правову допомогу в загальному розмірі 10000 грн. та акт наданих послуг №1 від 16.10.2023 року.

В свою чергу, судом першої інстанції правильно враховано, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи, із реальним часом, витраченим адвокатом, та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

З огляду на зміст спірних правовідносин та правове регулювання таких, з врахуванням наданих позивачем документів, враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, критерії, з врахуванням яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1500 грн. є співмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення та додаткового рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року у справі № 380/21190/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар