Справа № 580/8280/23
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/8280/23 Головуючий у 1-й інстанції: Гайдаш В.А.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 29.06.2023 № 25 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.02.1988 по 18.03.1988 та з 16.05.1988 по 29.08.1988;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в Навчально-курсовому комбінаті Черкаського шовкового комбінату з 01.09.1985 по 18.05.1987 згідно свідоцтва від 18.05.1987 №219;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.06.2023.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 (з урахуванням ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 про виправлення описки) позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 29.06.2023 №25 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.02.1988 по 18.03.1988 та з 16.05.1988 по 29.08.1988 на посаді машиніста в Черкаському міському військкоматі, а також період її навчання в Навчально-курсовому комбінаті Черкаського шовкового комбінату з 01.09.1985 по 18.05.1987 до страхового стажу необхідного для призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.06.2023 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

- у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 20.06.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області у порядку екстериторіальності за наслідками розгляду заяви позивача прийнято рішення від 29.06.2023 № 25 про відмову у призначені позивачу пенсії по інвалідності через відсутність у неї необхідного страхового стажу 09 років.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містить запис про те, що вона дійсно у періоди з 01.02.1988 по 18.03.1988 та з 16.05.1988 по 29.08.1988 працювала на посаді машиніста в Черкаському міському військкоматі. При цьому, оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, то вказаний період роботи підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. Також, оскільки період навчання позивача в Навчально-курсовому комбінаті Черкаського шовкового комбінату з 01.09.1985 по 18.05.1987 підтверджений свідоцтвом від 18.05.1987 №219, то вищезазначений період навчання позивача також підлягає зарахуванню до її страхового стажу. Тож, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії по інвалідності ПФ України діяв неправомірно та прийняв протиправне рішення, а тому і зобов`язав повторно розглянути заяву про призначення їй пенсії по інвалідності.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області рішенням від 29.06.2023 №25 правомірно відмовлено у призначені позивачу пенсії через відсутність у неї необхідного стажу, який дає право на пенсію, оскільки до страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 17.09.1987 з 01.02.1988 по 18.03.1988 та з 16.05.1988 по 29.08.1988, оскільки в порушення приписів Інструкції № 58 у трудовій книжці в записах про прийняття на роботу відсутня назва підприємства. Крім того, за період роботи з 16.05.1988 по 29.08.1988 в підставах внесення запису наявне виправлення дати наказу на звільнення. Крім того, за наданим позивачкою свідоцтвом №218 від 18.05.1987 не можливо зарахувати до її страхового стажу також періоди її навчання з 01.09.1985 по 28.05.1987.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, для осіб з інвалідністю I групи: від 49 років до досягнення особою 53 років включно - 9 років (стаття 32 Закону №1058-ІV).

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За статтею 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Колегія суддів зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Згідно з пунктом 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, трудова книжка ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 містить запис про те, що вона дійсно у періоди з 01.02.1988 по 18.03.1988 та з 16.05.1988 по 29.08.1988 працювала на посаді машиніста в Черкаському міському військкоматі.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Колегія суддів звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки, зокрема, у разі недотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Відтак, відсутні підстави для неврахування вказаного періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки допущені помилки у трудовій книжці не можуть нівелювати стаж роботи.

При цьому, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржений період. Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Крім того, оскільки період навчання позивачки в Навчально-курсовому комбінаті Черкаського шовкового комбінату з 01.09.1985 по 18.05.1987 підтверджений свідоцтвом від 18.05.1987 №219, то вищезазначений період навчання позивача також підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 29.06.2023 №25, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати період роботи позивача з 01.02.1988 по 18.03.1988 та з 16.05.1988 по 29.08.1988 на посаді машиніста в Черкаському міському військкоматі; період навчання позивачки в Навчально-курсовому комбінаті Черкаського шовкового комбінату з 01.09.1985 по 18.05.1987 до страхового стажу необхідного для призначення пенсії по інвалідності.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), поновлення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії (переводить ) та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з метою ефективного захисту прав позивачки від порушень з боку суб`єкта владних повноважень суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву позивачки від 20.06.2023 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у такому рішенні.

Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

При цьому, аргументи, які викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16- ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.