Справа № 420/32853/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (надалі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпусти одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років за період 2014-2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.02.2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпусти одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років за період 2014-2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.02.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом командира військової частина НОМЕР_1 від 23.02.2022 року №36 позивача, яка звільнена наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 23.02.2022 №7-рс з військової служби у запас за підпунктом «ґ» (через сімейні обставини військовослужбовець жінка, яка має дитину(дітей) віком до 18 років), відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 23.02.2022 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Позивач є матір трьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Представником позивача було направлено адвокатський запит до відповідача про надання інформації чи було нараховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років. На адвокатський запит було надано відповідь, згідно якої за період 2007-2013 роки позивачу надавалась щорічна додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів. Крім того, зазначено, щ відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону України №2011-ХІІ визначено, що в особливий період надання інших видів відпусток (крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічною віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначено в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток і зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії) припиняється, а тому військова частина НОМЕР_1 не має законних підстав для виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку. Позивач вважає, що відповідачем протиправно ненараховано та невиплачена їй компенсації за невикористані дні додаткової відпусти одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років за період 2014-2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а тому звернулася до суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 04.12.2023 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/32853/23 ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

Судом через національного поштового оператора АТ "Укрпошта" направлено відповідачу ухвалу про відкриття провадження, яка отримана відповідачем, що підтверджено підписом на рекомендованому повідомленню про вручення поштового відправлення №790.

Однак, ні у визначений судом строк, ні станом на дату вирішення даної адміністративної справи відзиву на позовну заяву чи обґрунтованого клопотання про продовження строку для його подання до суду не надано.

Частиною 4 статті 159 КАС України визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 36 від 23.02.2022 року: «старшого солдата ОСОБА_1 , оператора радіолокаційного відділення військової частини НОМЕР_3 , звільнена наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 23.02.2022 року № 7-рс, з військової служби у запас через сімейні обставини військовослужбовець жінка, яка має дитину (дітей) віком до 18 років), відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що справу та посаду здала і направити для подальшого розрахунку до військової частини НОМЕР_2 .

З 23 лютого 2022 року виключити зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах України становить календарна 18 років 02 місяці 02 дні станом на 23.02.2022.

Виплатити щомісячну премію в розмірі 240% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та 40 % надбавки за вислугу років за період з 01 лютого по 23 лютого 2022 у повному розмірі.

Припинити доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю.

Щорічну основну відпустку за 2022 рік використала терміном 20 діб в період з 04.01.2022 по 24.01.2022 року. Утримати грошову компенсацію за використані 17 (сімнадцять) діб щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Грошову допомогу на оздоровлення відповідно до наказу Міністра оборони України від 11.06.2018 року № 260 за 2022 рік отримала.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2018 року № 260 за 2022 рік не отримала.

Відповідно до пункту 32 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2018 року № 260 виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за 18 років.

Постійним та службовим житлом за рахунок МО України не забезпечена.».

Позивач є матір`ю трьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 29.03.2005 року), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 від 16.12.2007 року), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 від 21.03.2013 року).

10.10.2023 року представник позивача звернулася до військової частини НОМЕР_1 з запитом про надання про надання інформації чи було нараховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років.

Листом за вих. № 370/109/198 від 23.10.2023 року відповідач у відповідь на запит, зокрема, повідомив, що за період 2007-2013 роки ОСОБА_1 надавалась щорічна додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів. Крім того, вказано, що п. 19 ст. 10-1 Закону України №2011-ХІІ визначено, що в особливий період надання інших видів відпусток (крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічною віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначено в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток і зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії) припиняється. Враховуючи вищевикладене, на даний час військова частина НОМЕР_1 не має законних підстав для виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та виплатив їй компенсацію за невикористані дні додаткової відпусти, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років за період 2014-2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а тому звернулася до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.ст.43, 45 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Законом установлено державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Законом України Про відпустки встановлено види відпусток, серед яких також додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, жінкам, які працюють та мають двох та більше дітей віком до 15 років, тощо (стаття 19 цього Закону).

Статтею 1-2 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ (надалі - Закон №2011-ХІІ) передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-XII).

У пункті 8 статті 10-1 Закону № 2011-XII закріплено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Частиною 1 статті 19 Закону України Про відпустки визначено, що одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Аналогічні правові положення закріплені в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція № 170).

Так, у пункті 8.3 розділу VIII вказаної Інструкції закріплено, що до щорічних додаткових відпусток із збереженням грошового і матеріального забезпечення військовослужбовців належать відпустки, передбачені чинним законодавством.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на зазначені додаткові відпустки, щорічна додаткова відпустка надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Згідно з пунктом 8.6 розділу VIII Інструкції № 170 військовослужбовцю-жінці, яка має двох і більше дітей віком до 15 років або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батькові, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в закладі охорони здоров`я), а також особі, яка взяла дитину під опіку, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Виходячи з викладеного, оскільки позивачка є матір`ю трьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 29.03.2005 року), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 від 16.12.2007 року), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 від 21.03.2013 року), тому окрім основної щорічної відпустки, вона має право на додаткову відпустку за 2014 2022 роки як матір двох і більше дітей віком до 15 років, що відповідачем не заперечується.

Спірним у даній справі є питання наявності/відсутності правових підстав для виплати компенсації позивачці при звільненні з військової служби за невикористану відпустку як матері двох і більше дітей віком до 15 років у особливий період.

Надаючи оцінку доводам відповідача, викладеним в листі за вих. № 370/109/198 від 23.10.2023 року, з приводу того, що оскільки у особливий період не надається така відпустка, отже під час звільнення відсутня також необхідність у виплаті компенсації за неотримання такої відпустки за час проходження служби, суд зауважує, що в силу вимог абз. 3 п.14 статті 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Суд також враховує, що приписами п. 17 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Отже, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі, додаткової соціальної відпуски.

Суд також приймає до уваги, що на час проходження позивачкою військової служби з 2014р. в Україні діє особливий період. Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, з огляду на приписи абз.5 ч.1 ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про правовий режим воєнного стану", спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набула за період проходження нею військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпустки протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Крім цього, відповідно до вимоги пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за № 745/32197 (далі - Наказ № 260), за якими, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Відтак, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду наведеними у постанові від 21.08.2019 у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

З викладеного слідує, що право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, не може бути обмеженим.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п.19 ст.10-1 Закону № 2011-XII у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Проте обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п.8 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ, ст.19 Закону №504/96-ВР.

Таким чином, на час прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та виключення зі списків особового складу, а саме 23.02.2022 року, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Таким чином, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення із ОСОБА_1 своєчасного розрахунку при звільненні, а саме невиплату на день виключення із списків військової частини грошової компенсації за невикористані дні додаткової (соціальної) відпустки як матері двох і більше дітей до 15 років, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України "Про відпустки" за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.02.2022 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової (соціальної) відпустки як матері двох і більше дітей до 15 років, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України "Про відпустки" за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.02.2022 року.

Щодо позовних вимог позивача в частині нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпусти одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років за 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.02.2023 року, не підлягають задоволенню, оскільки як зазначалося судом вище позивача звільнено з військової служби 23.02.2022 року.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відтак судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_8 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення із ОСОБА_1 своєчасного розрахунку при звільненні, а саме невиплату на день виключення із списків військової частини грошової компенсації за невикористані дні додаткової (соціальної) відпустки як матері двох і більше дітей до 15 років, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України "Про відпустки" за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.02.2022 року.

Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової (соціальної) відпустки як матері двох і більше дітей до 15 років, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України "Про відпустки" за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.02.2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 19.03.2024 року.

Суддя Г. В. Лебедєва