Справа № 320/22375/23
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року (розглянута в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Державного - реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії та скасування подання,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2023 року, Державний - реєстратор - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просить суд:

-визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо внесення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання №704-37.1-23 від 08.05.2023 за підписом директора Департаменту нотаріату Бондаренко В.С. про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю НОМЕР_1, виданого Міністерством юстиції України 21.08.2018 на ім`я ОСОБА_1 ;

-скасувати подання №704-37.1-23 від 08.05.2023 про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю НОМЕР_1, виданого Міністерством юстиції України 21.08.2018 на ім`я ОСОБА_1 , внесене Департаментом нотаріату Міністерства Юстиції України до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що дії відповідача, щодо внесення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю НОМЕР_1, виданого Міністерством юстиції України 21.08.2018 на ім`я ОСОБА_1 є протиправними, оскільки відповідачем не доведено наявність підстав, всупереч пункту 3 Порядку №1904/5 не зазначено конкретні порушення. Також відповідачем порушено порядок внесення подання, оскільки до останнього не надано документів передбачених, відповідно до переліку документів, зазначеному у пункті 4 Порядку №1904/5. Окрім того у вказаному поданні не міститься інформація про те, що відповідачем було здійснено дослідження чи перевірку фактів, не зазначено доказів наявності порушень у діях позивача, всупереч принципу обґрунтованості. Зазначено неперевірену, неправдиву інформацію. В порушення вимог підпункту «е» пункту 2 частини першої ст. 12 Закону України «Про нотаріат», зазначено підставу для якої обов`язковою умовою є наявність рішення суду. В порушення вимог підпункту «і» пункту 2 частини першої ст. 12 Закону України «Про нотаріат», відповідач не надав докази порушення правил, доказів застосування заходів стягнення за порушення або невиконання позивачем правил, не доведена неодноразовість. Також відповідачем не дотримано вимог порядку застосування заходів стягнення, ані порядку № 357/5 задля встановлення факту порушення позивачем правил та надання правової оцінки діям позивача, як приватного нотаріуса у спірних правовідносинах.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року адміністративний позов - задоволено.

Визнано протиправними дії Міністерства юстиції України щодо внесення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання №704-37.1-23 від 08.05.2023 за підписом директора Департаменту нотаріату Бондаренко В.С. про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю НОМЕР_1, виданого Міністерством юстиції України 21.08.2018 на ім`я ОСОБА_1 .

Скасовано подання №704-37.1-23 від 08.05.2023 про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю НОМЕР_1, виданого Міністерством юстиції України 21.08.2018 на ім`я ОСОБА_1 , внесене Департаментом нотаріату Міністерства Юстиції України до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2024 року розгляду апеляційної скарги призначеного у порядку письмового провадження з 14 березня.2024 року.

12 березня 2024 року через систему «Електронний суд» до Шостого апеляційного адміністративного суду представником апелянта подано клопотання про розгляд справи за участю сторони.

Надаючи оцінку зазначеному вище клопотанню колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу та подане клопотання, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про проведення розгляду апеляційної за участю представника відповідача у відкритому судовому засіданні та апеляційний розгляд проводити в порядку письмово провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що Міністерством юстиції України 21 серпня 2018 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво НОМЕР_1 про право на заняття нотаріальною діяльністю.

ОСОБА_1 16.11.2018 року отримала реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності НОМЕР_2.

01.05.2023 Центральна Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції у складі В. Хардікова, В.Дубовика, О. Безпалько, В. Матей, А. Книжник, розглянувши скаргу Головного управління контррозвідувального забезпечення об`єктів критичної інфраструктури та протидії фінансування тероризму Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 10.04.2023 за № 5/7/1/2-9056, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 10.04.2023 за № СК-1300-23, складено висновок.

На підставі зазначеного висновка 02.05.2023 Міністерство юстиції України винесло Наказ за №1562/5, яким вирішили:

1. Скаргу Головного управління контррозвідувального забезпечення об`єктів критичної інфраструктури та протидії фінансування тероризму Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 10.04.2023 задовольнили частково.

2. Скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань оскаржувані реєстраційні дії проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

3. Анулювати приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

4. Направити до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

5. Відмовити в задоволенні скарги у частині реєстраційних дій щодо ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КАМЕТ-СТАЛЬ», ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧОЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО- ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ.», ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ШАХТА «СВЯТО-ПОКРОВСЬКА №3», ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ», ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТХОЛДИНГ».

6. Виконання пункту 2 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.

7. Виконання пункту 3 наказу покласти на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

8. Виконання пункту 4 наказу покласти на Департамент нотаріату.

Позивачем 18.05.2023 при підготовці до вчинення нотаріальної дії, було виявлено, що їй заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, як ніяких повідомлень про відключення позивач не отримувала, відразу звернулась з письмовим запитом про надання інформації вих. № 89/01-16 від 18.05.2023 року до Регіональної філії міста Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи» стосовно блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

22.05.2023 року за № 1908/26-08 позивач отримала відповідь на свій запит від Регіональної філії міста Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи», в якому зазначено наступне: « 16.05.2023 року на адресу державного підприємства «Національні інформаційні системи» надійшов лист Міністерства юстиції України від 15.05.2023 року № 60378/37.1./11-23 щодо направлення наказу Міністерства юстиції України «Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна» від 15 травня 2023 року №1865/5. Зазначеним наказом з переліку виключена приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю НОМЕР_1)». У зв`язку з чим ДП «Національні інформаційні системи» припинили доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 з 16.05.2023 року.

24.05.2023 року позивач звернулась до Департаменту нотаріату Міністерства юстиції України із заявою про ознайомлення з поданням про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та доданим до нього матеріалами.

На ознайомлення позивачу було надано:

-подання (про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю НОМЕР_1, виданого Міністерством юстиції України 21.08.2018 року на ім`я ОСОБА_1 ) внесено Департаментом нотаріату Міністерства юстиції України №704-37.1-23 від 08.05.2023 року та матеріали Подання, а саме додатки:

1.копія наказу Міністерства юстиції України від 02.05.2023 року №1562/5 «Про задоволення скарги» на 5 арк;

2.копія висновку Колегії від 01.05.2023 за результатом розгляду скарги Головного управління контррозвідувального забезпечення об`єктів критичної інфраструктури та протидії фінансування тероризму Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 10.04.2023 року за № 5/7/12-9056, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.04.2023 за № СК-1300-23 на 21 арк;

3.копія наказу Міністерства юстиції України від 10.04.2023 року № 1286/5 «Про задоволення скарги» на 1 арк;

4.копія висновку Колегії від 03.04.2023 за результатом розгляду скарги товариства з обмеженою відповідальністю «АМСТОР ТРЕЙД» від 28.02.2023, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.03.2023 року за № 31340-33-23 на 8 арк.

Відповідно відповідач у своєму поданні № 704-37.1-23 від 08.05.2023 за підписом Директора Департаменту нотаріату Бондаренко В.С. зазначає, що приватним нотаріусом ОСОБА_1 порушено вимоги статті 5 Закону України «Про нотаріат», пункт 2 глави II, пункти 1, 2 глави III, пункт 1 глави ХІІ Правил. Характер встановлених порушень свідчить про те, що приватний нотаріус ОСОБА_1 як за своїми професійними якостями, так і за морально-етичними принципами не може в подальшому здійснювати нотаріальну діяльність та вбачається наявність підстав для анулювання її свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Таким чином, відповідач, в особі свого структурного підрозділу Департаменту нотаріату, просить Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату при Міністерстві юстиції України анулювати свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю N° НОМЕР_1, видане 21.08.2018 Міністерством юстиції України на ім`я ОСОБА_1 , на підставі підпунктів «е», «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат».

Позивач, вважаючи дії щодо винесення подання протиправними, звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення ( вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до підпункту «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, у випадках неодноразового порушення нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Міністерством, у порушення процедури, не здійснено перевірку діяльності Позивача у відповідності до Порядку проведення перевірки організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, затвердженим наказом Міністерства від 17.02.2014 № 357/5 (далі - Порядок № 357/5)

Колегія суддів звертає уагу на те, що пунктом 8 частини другої статті 5 Закону про реєстрацію встановлено, що до повноважень Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації належить, серед іншого, розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України та прийняття обов`язкових до виконання рішень, передбачених цим Законом.

У пункті 6 частини сьомої статті 34 Закону про реєстрацію (в редакції, яка діяла на час внесення Подання) передбачено, що у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають, серед іншого, рішення, про направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

При цьому слід зазначити, що рішення, передбачені пунктом 6 частини сьомої цієї статті, виконуються Міністерством, його територіальними органами невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття (абзац четвертий частина восьма статті 34 Закону про реєстрацію).

Вказана норма є імперативною та не передбачає інших дій, зокрема проведення перевірок передбачених Порядком № 357/5, окрім внесення Подання до ВККН у строк до п`яти днів, що повністю проігноровано Судом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 10 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю розглядається Комісією за поданням Міністерства, його територіальних органів або Нотаріальної палати України у випадках, визначених статтею 12 Закону.

Згідно із пунктом 2 Порядку внесення Міністерством юстиції України, територіальними органами Міністерства юстиції або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва на право зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженим наказом Міністерства від 28.07.2011 № 1904/5 (далі - Порядок № 1904/5), подання Міністерства, територіальних органів Міністерства юстиції або Нотаріальної палати України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю вноситься до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату не пізніше сорока п`яти днів з дня встановлення підстав для анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, якщо інший строк не передбачено законом.

Так, у Поданні зазначається, що необхідність його внесення виникла у зв`язку з надходженням до Міністерства скарги Головного управління контррозвідувального забезпечення об`єктів критичної інфраструктури та протидії фінансування тероризму Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 10.04.2023 за № 5/7/1/2-9056 (вх. № СК-1300-23 від 10.04.2023) (далі - скарга) щодо оскарження реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, проведених приватним нотаріусом ОСОБА_1, за результатом розгляду якої, на підставі висновку Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Колегія) від 01.05.2023 прийнято рішення про застосування до неї заходів реагування у формі наказу «Про задоволення скарги» від 02.05.2023 № 1562/5 (далі - Наказ), пунктами 4, 8 якого визначено внести Подання до Комісії та виконання цього наказу покладено на Департамент нотаріату.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 34 Закону про реєстрацію рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Тобто, Міністерством була розглянута скарга на дії державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_1 в межах Закону про державну реєстрацію, Порядку державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, затвердженого наказом Міністерства від 09.02.2016 № 359/5 та Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128.

Отже, підставою для внесення Подання є саме Наказ, прийнятий відповідно до статті 34 Закону про реєстрацію, яка передбачає, як один із заходів реагування внесення Подання, що спростовує висновок Суду про необхідність проведення перевірки у відповідності до вимог Порядку № 357/5, оскільки процедура розгляду скарг у сфері державної реєстрації регулюється спеціальними нормативними актами.

Таким чином, Подання правомірно внесено Департаментом нотаріату Міністерства до Комісії згідно зі статтею 34 Закону про реєстрацію, статтею 10 Закону та пунктом 2 Порядку № 1904/5 з підстав, передбачених підпунктами «е» та «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів повторно звертає увагу на те, що Порядком № 357/5 визначено механізм здійснення Міністерством перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства (пункт 1 Порядку № 357/5).

Дія Порядку № 357/5 не розповсюджується на реєстраційні дії у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, проведених приватним нотаріусом як державним реєстратором.

Разом з тим, як зазначалось раніше, Подання вирішено внести на розгляд Комісії згідно зі статтею 34 Закону про реєстрацію, що виключає необхідність в проведенні перевірки у відповідності до Порядку № 357/5, оскільки така у даних правовідносинах не передбачена чинним законодавством.

Окрім зазначеного, колегі суддів звертає увагу на те, що наведені посилання на висновки з постанов Верховного Суду щодо порушення процедури внесення подання, не можуть братись до уваги при розгляді цієї справи, оскільки правовідносини не є подібними (різне матеріально-правове регулювання, сторони, предмет), що виключає можливість застосування цих висновків при вирішенні даного спору.

Вищевикладене свідчить про очевидне порушення Судом норм матеріального права при ухвалені Оскаржуваного рішення, що є підставою для його скасування.

Щодо посилання на те, що в порушення положень пункту 4 Порядку № 1904/5, до Подання не долучено всіх необхідних документів, колегія суддів зазначає настпне.

Так, пунктом 3 Порядку № 1904/5 встановлено, що Подання Міністерства, територіального органу Міністерства юстиції повинно містити:

- прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, щодо якої внесено Подання, відомості про зміну прізвища, імені, по батькові (за наявності), назву нотаріального округу, номер та дату видачі свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, поштову адресу та адресу електронної пошти, номер телефону;

- інформацію про наявність підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 12 Закону; - зазначення конкретних порушень, які були допущені нотаріусом;

- пропозиції щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Колегі суддів звертає увагу на те, що з аналізу змісту Подання, воно повністю відповідає вищезазначеним вимогам Порядку № 1904/5.

Водночас пунктом 4 Порядку № 1904/5 визначено перелік документів, що додаються до Подання. Разом з тим перелік документів, які додаються до Подання, визначається Мін`юстом, територіальним органом Міністерства юстиції залежно від підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 12 Закону (пункт 4 Порядку № 1904/5)

Так, Подання містить засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів, які є підставами для його внесення, а саме: засвідчена в установленому порядку копія рішення Мін`юсту у формі Наказу, який прийнятий відповідно до Закону про реєстрацію, а також свідчить про вчинені Позивачем порушення законодавства у сфері державної реєстрації.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що інші документи, які зазначені у пункті 4 Порядку № 1904/5, не є обов`язковими для долучення до Подання та можуть додаватися до нього у разі їх наявності та необхідності визначеної Міністерством.

При цьому, як вже зазначалось вище, Подання було внесено до ВККН у спеціальному порядку на підставі Наказу, в якому чітко зазначено які норми законодавства порушені Позивачем, що є достатнім у розумінні пункту 4 Порядку № 1904/5.

На підставі вищевикладеного, висновок щодо відсутності документів необхідних для внесення Подання, передбачених пунктом 4 Порядку № 1904/5 є помилковим.

Щодо посилання позивача у порушення статей 29-1, 29-2 Закону України «Про нотаріат» Міністерством тимчасово не зупинялась нотаріальна діяльність позивача до внесення та розгляду Подання Комісією, колегія суддів зазначає наступне.

Так, підстави зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса визначені статтею 29-1 Закону, зокрема, відповідно до пункту 8 частини першої у разі направлення територіальним органом до Міністерства юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю - до вирішення питання по суті, але не більш як на шість місяців.

Рішення про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса у випадках, передбачених частиною першою статті 29-1 цього Закону, приймає керівник відповідного територіального органу Міністерства юстиції України.

Таким чином, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса тимчасово зупиняється лише у разі, коли Подання вноситься територіальним органом до Міністерства.

При внесенні Подання самим Міністерством чинне законодавство не передбачає зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, що спростовує твердження про обов`язковість зупинення із винесенням відповідного наказу.

На підстав вище зазначеного, колегі суддів приходит до висновку про дотримання Міністерством чинного законодавства під час внесення Подання, як наслідок дії останнього є такими, що відповідають вимогам статті 19 Конституції України.

Щодо наявності правових підстав для внесення Подання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 Положення саме Комісія має право в установленому законом порядку, а саме, відповідно до частини дев`ятої статті 10 Закону розглядати питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю за поданням Міністерства юстиції України, його територіальних органів або Нотаріальної палати України у випадках, визначених статтею 12 Закону.

При цьому пунктом 12 Порядку 1904/5 визначено, що за результатами розгляду Подання Комісія може ухвалити одне з таких рішень: про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю або про відмову в анулюванні свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Саме Закон, Положення та Порядок № 1904/5, серед іншого, виключно Комісію наділяє повноваженнями встановлювати наявність підстав для анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Колегія суддів зазначає, що кожна підстава визначена статтею 12 Закону є окремою і самодостатньою для внесення Подання.

Таким чином, Міністерство при внесенні Подання, виконуючи свої повноваження, діяв в межах та спосіб, що визначені чинним законодавством.

Щодо внесення подання на підставі підпункту «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону, колегія суддів хазначає наступне.

Нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого законодавством покладаються функції, зокрема, державного реєстратора.

Нотаріус зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики (стаття 5 Закону).

Професійна етика є необхідним і обов`язковим елементом для здійснення нотаріальної діяльності, без якої є неможливим належне виконання професійних обов`язків, оскільки нотаріальна професія керується високим етичним змістом.

Наведене у Поданні невиконання позивачем вимог законодавства є фактами неодноразового порушення приватним нотаріусом ОСОБА_1 правил професійної етики, що полягають у порушенні наступних основних принципів професійної діяльності нотаріусів, а саме:

законності: у своїй професійній діяльності нотаріус зобов`язаний дотримуватися чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності, застосовувати всі свої знання і професійну майстерність для належного захисту прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб;

об`єктивності та неупередженості: нотаріус зобов`язаний здійснювати свою професійну діяльність відповідно до законодавства і принесеної присяги та бути неупередженим;

добросовісності: зважаючи на суспільну значущість і складність професійних обов`язків нотаріуса, від нього вимагається високий рівень професійної підготовки, глибоке знання фундаментальних і спеціальних положень чинного законодавства, вміння застосовувати їх на практиці, опанування тактики, методів і процесуальних прийомів нотаріальної діяльності;

поваги до професії: усією своєю діяльністю і поведінкою нотаріус повинен стверджувати повагу до нотаріальної професії, її сутності і призначення, сприяти збереженню та підвищенню її престижу. Нотаріус не повинен вчиняти дії, спрямовані на обмеження права особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, а також професійних прав нотаріуса, незалежності нотаріальної професії, підрив її престижу (пункти 2, 3, 5, 7 розділу ІІІ Правил).

У той же час нотаріус, як особа, якій державою та суспільством надана довіра, зобов`язаний дотримуватися норм етики та моралі, утримуватися від будь-якої діяльності, здатної негативно вплинути на здійснення професійних обов`язків нотаріуса або викликати сумнів у його незалежності та об`єктивності.

Нотаріус повинен виконувати свої обов`язки згідно з принесеною присягою, захищати інтереси людини, суспільства і держави, дотримуватися вимог закону і завжди берегти чистоту високого звання нотаріуса.

Таким чином, умисне або недбале здійснення делегованих нотаріусу повноважень, а саме зловживань у сфері державної реєстрації, створює передумови для порушення прав фізичних та юридичних осіб, що звертаються за вчиненням нотаріальних дій та інших дій, делегованих нотаріусу законом.

У свою чергу, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано за рішенням Комісії, прийнятим на підставі подання Міністерства, його територіальних органів, у випадках, серед іншого, неодноразового порушення нотаріусом правил професійної етики, затверджених Мін`юстом (підпункт «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону).

Аналіз порушень, які вказані у Поданні, свідчить про неодноразовість допущених приватним нотаріусом ОСОБА_1 порушень законів та підзаконних нормативно-правових актів під час вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, покладених на нотаріуса Законом з метою надання їм юридичної вірогідності.

Колегія суддів зазначає, що прийняття позивачем ряду неправомірних рішень у сфері державної реєстрації про які зазначено у Поданні та підтверджено, зокрема, Наказом, фактично призвели до порушення санкційного законодавства, завдали шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам, суперечить основному принципу професійної діяльності нотаріусів - принципу законності, закріпленому Правилами професійної етики нотаріусів, затвердженими наказом Міністерства від 07.06.2021 № 2039/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.06.2021 за № 759/36381 (далі - Правила), які визначають основні принципи та вимоги до професійної етики нотаріуса, морально-етичні стандарти поведінки, якими нотаріус повинен керуватися у відносинах з державними органами, фізичними та юридичними особами, іншими нотаріусами, Нотаріальною палатою України при здійсненні ним своїх професійних обов`язків.

Неодноразовість допущених приватним нотаріусом ОСОБА_1 порушень під час вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, покладених на нотаріуса законом з метою надання їм юридичної вірогідності, свідчить про зухвалий та злісний характер дій нотаріуса.

Позивачем в частині збереження чистоти високого звання нотаріуса вчинено дії, якими скомпрометовано діяльність нотаріуса у суспільній думці та заподіяно шкоду авторитету професії нотаріуса.

Отже, приватним нотаріусом ОСОБА_1 порушено вимоги статті 5 Закону, пункт 2 глави ІІ, пункти 1, 2, 3, 5, 7 глави ІІІ, пункт 1 глави XІІ Правил, що чітко відображено у Поданні та не враховано Судом.

Водночас, для встановлення наявності підстави для анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльності, передбаченої підпунктом «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону, передує дослідження Комісією питання етичної поведінки нотаріуса, дотримання нею вимог закону та збереження високого звання нотаріуса; норм етики та моралі, утримання від будь-якої діяльності, здатної негативно вплинути на здійснення професійних обов`язків нотаріуса або викликати сумнів у його незалежності та об`єктивності.

Разом з тим, характер встановлених порушень у діяльності позивача свідчить про те, що приватний нотаріус ОСОБА_1 як за своїми професійними якостями, так і за морально-етичними принципами не може в подальшому здійснювати нотаріальну діяльність та вбачається наявність підстав для анулювання її свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, у зв`язку із чим і було внесено Подання до Комісії.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що посилання суду першої інстанції, в межах предмету цього спору, на Порядок застосування заходів стягнення за порушення правил професійної етики нотаріусів, затвердженого рішенням Ради Нотаріальної палати України від 09.09.2021 № 87, який був розроблений відповідно до глави ХІХ Правил є помилковим, оскільки підпунктом «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону чітко визначено повноваження Мін`юсту, як самостійного суб`єкта при внесенні Подання з підстави неодноразового порушення нотаріусом Правил професійної етики.

Нормативно-правові акти поділяють на закони та підзаконні нормативно-правові акти. Закони - це нормативно-правові акти, що видаються законодавчими органами, мають вищу юридичну силу та регулюють найважливіші суспільні відносини.

Отже, вказана норма Закону не передбачає для цілей внесення Подання залучення Нотаріальної палати України та має вищу юридичну силу за розділ ХІХ Правил та зазначений порядок, що не було враховано Судом при ухваленні рішення.

Напідставі вище зазначеног, колегія суддів приходить до висновку щодо неправильног овмсновку суду першої інстанції в частині помилковості застосування Міністерством при внесенні Подання підпункту «і» пункту 2 статті 12 Закону, оскільки воно внесено не Нотаріальною палатою України та не вказано які саме порушено нею правила професійної етики, спростовується положеннями статті 5, пункту 2 частини першої статті 12 Закону та главами ІІ, ІІІ, ХІІ Правил.

Щодо внесення подання на підставі підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі у випадку неодноразового порушення нотаріусом чинного законодавства або грубого порушення закону, яке завдало шкоди інтересам держави, підприємств, установ, організацій, громадян при вчиненні нотаріальних дій та/або інших дій, покладених на нотаріуса відповідно до закону.

Однією із кваліфікуючих ознак норми підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону є наявність шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам, заданої при вчиненні нотаріусом нотаріальних дій.

У свою чергу наголошуємо, що досліджуючи питання правомірності прийняття рішення, за яким нотаріусу анулюється свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, саме Комісія має дослідити наявність таких підстав та відповідно факту вчинення нотаріусом неодноразового чи грубого порушення чинного законодавства.

Щодо дискреційних повноважень Міністерства, колегія суддів зазначає наступне.

Вдповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Поняття «дискреційні повноваження» викладено в Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства від 24.04.2017 № 1395/5.

Відповідно до даного акту дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно правовим актом, проєктом нормативно-правового акта. Відповідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, Міністерство як орган державної влади, здійснюючи свої дискреційні повноваження, дійсно має певну свободу вибору, однак наявність вибору обмежена положеннями частини другої статті 19 Конституції України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18 та у постанові від 30.07.2019 у справі № 826/9705/17.

Окрім зазначеного, колегі суддів звертає увагу на те, що обсяг компетенції суду при перевірці рішень, дій, бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, вчинених у межах дискреційних повноважень та розрізняти поняття «судового контролю» та «контролю», який здійснюється законодавчо визначеним органом, який здійснює контроль за організацією нотаріату та нотаріальної діяльності.

У таких випадках суд перевіряє, чи були прийняті органом контролю рішення, дії чи бездіяльність законними з точки зору дотримання при цьому встановлених законодавством меж вказаних повноважень, чи було здійснено таке повноваження відповідно до цілей його надання, чи реалізував відповідач повноваження, коли закон прямо приписує це, чи не було допущено в такій його діяльності порушень основних прав особи чи принципів, встановлених Конституцією України.

При цьому, завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Завданням судочинства завжди є контроль легальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 400/1825/20.

Таким чином, внесення Подання Міністерством щодо можливого притягнення нотаріуса до відповідальності виходить за межі завдання адміністративного судочинства. Крім того, відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Колегія суддів звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, а саме на рішення у справі «Онерйілдиз проти Туреччини» від 30.11.2004 та «Папаміхалопулас та інші проти Греції» від 24.07.1993.

Так, у справі «Онерйілдиз проти Туреччини» суд дійшов висновку, що порушення права на мирне володіння майном проявляється у діях чи бездіяльності держави, які призводять до неможливості особи фактично реалізовувати своє право на відповідне майно. Європейський суд з прав людини, встановлюючи порушення права на мирне володіння майном, не обмежується виключно формальними вимогами законодавства та звертає увагу на те, що держава має здійснити всі ефективні та можливі заходи для забезпечення дотримання та захисту права, передбаченого статтею 1 Першого Протоколу.

У справі «Папаміхалопулас та інші проти Греції» суд зазначив, що принцип мирного володіння майном для держави означає не лише обов`язок утримуватися від дій, що можуть призвести до втручання у право особи на мирне володіння майном, а і певних позитивних дій, які необхідні та є умовами мирного володіння майном, що випливає з того, що держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 Конвенції.

Європейський суд з прав людини вказав, що виконання означеного загального обов`язку може означати виконання позитивних обов`язків, що слідує з необхідності забезпечення ефективної реалізації гарантованих Конвенцією прав.

З контексту статті 1 Першого Протоколу слідує, що позитивні обов`язки можуть вимагати від держави вжиття необхідних заходів для захисту права власності. Позитивні обов`язки держави з захисту майнових прав можуть полягати у здійсненні ефективного контролю щодо провадження у справах.

З наведеного слідує, що вирішуючи питання про притягнення приватних нотаріусів до дисциплінарної відповідальності держава виконує свій позитивний обов`язок.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до не правильного висновку щодо задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задоволити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Державного - реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії та скасування подання ї, відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль