Справа № 480/4730/23
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2024 року Справа № 480/4730/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Соп`яненко О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4730/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
19 травня 2023 року позивач, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, і просить суд:
- визнати протиправними та скасувати накази від 26.05.2022 р. № 17 та від 23.11.2022 р. № 256 щодо виведення у розпорядження ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди відповідно до приписів Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168 за період з травня по листопад 2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду відповідно до приписів Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168 за період з травня по листопад 2022 року.
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що накази від 26.05.2022 № 17 та від 23.11.2022 № 256 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки не містить в собі жодних визначених п.п. 1-16 п. 116 Положення №1153/2008 підстав для увільнення позивача з посади і зарахування його в розпорядження. Водночас, за весь час військової служби у відповідачів, в тому числі, виведення у розпорядження, виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу не здійснено. Вважає таке виведення в розпорядження та накази від 26.05.2022 № 17 та від 23.11.2022 № 256 протиправними, та такими, що підлягають скасуванню.
Згідно з усним наказом командира 101 окремої бригади територіальної оборони позивач наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (Відповідач)(по стройовій частині) №63 від 10.05.2022 вважати таким що вибув зі складу сил та засобів оперативно - тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для проведення слідчих дій з 11.05.2022 року у військову частину НОМЕР_3 .
Враховуючи зазначене, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.05.2022 № 76 (по стройовій частині) на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 26.05.2022 №17 (по особовому складу), на підставі пп.12-1 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі-Положення) Позивача було усунуто від займаної посади та зараховано у розпорядження командира НОМЕР_4 оБр ТрО (в/ч НОМЕР_2 ).
Таким чином, твердження позивача про те, що "...на час перебування у розпорядженні позивача і до цього часу - жодної з вказаних підстав не існувало...", не відповідає дійсності.
З приводу ненарахування і невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди зазначає, що під час досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, щодо позивача, до виконання бойових завдань він не залучався, участі в бойових діях не брав і брати не міг. У зв`язку із цим додаткова винагорода відповідно до Постанови КМ України від 28.02.2022 №168 йому не нараховувалася. Просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с.79-87)
Ухвалою суду від 12.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі та витребувано належним чином завірені документи, що стосуються позовних вимог.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач з 05.03.2022 по 24.11.2022 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді за званням солдат на посаді стрільця, що підтверджується записом у військовому квитку. (а.с.17-25)
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 26.05.2022 № 17 солдата ОСОБА_1 увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони з 26.05.2022. (а.с.121)
Згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.11.2022 № 256 солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.(а.с. 92)
Позивач зазначає, що весь проміжок часу проходження військової служби до часу переведення в резерв позивач перебував на сході країни та повноцінно виконував завдання військової служби, що йому доручалися безпосереднім командуванням, будь-яких обставин, що свідчили б про його виведення в розпорядження не мали місця. Єдине, що викликало непорозуміння - це невиплата грошового забезпечення та додаткової винагороди відповідно до вимог діючого законодавства України та на рівні з іншими колегами військовослужбовцями. При цьому, рапорти з проханням надання інформації не приймалися.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Частиною другоюстатті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.
Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.
Відповідно до частини 1 статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Згідно з частинами 1, 3, 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними та скасувати наказ від 26.05.2022 № 17 щодо виведення у розпорядження позивачу, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, наказом від 26.05.2022 № 17 ОСОБА_1 , зараховано у розпорядження командира НОМЕР_4 окремої бригади територільної оборони з 26.05.2022, відповідно до підпункту 12-1 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. (а.с.121)
Відповідно до підпункту 12-1 пункту 116 Указу Президента України Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 № 1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі відсторонення військовослужбовця від посади під час досудового розслідування або судового провадження - до закінчення строку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження або до його скасування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.
Разом з тим, ст.131-132 глави 10 Кримінально процесуального кодексу України передбачені види заходів забезпечення кримінального провадження та загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з п.2 ст.131 Кримінально процесуального кодексу України заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, дізнавачем, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 4-1) тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи.
Як убачається з листів Територіального управління державного бюро розслідування, розташоване у м.Краматорську досудове розслідування у кримінальному провадженні триває та повідомляється, що у кримінальних провадженнях Снаговському М.О. про підозру не повідомлялося, запобіжний захід не обирався, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.(а.с.140-141)
Таким чином, у командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_2 не було підстав для винесення наказу від 26.05.2022 № 17 про зарахування у розпорядження командира НОМЕР_4 окремої бригади територіальнох оборони ОСОБА_1 , відповідно до п.п. 12-1 пункту 116 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" від 10.12.2008 № 1153/2008.
На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправними та скасування наказу від 26.05.2022 № 17 щодо виведення у розпорядження ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнаня протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, суд зазначає.
Відповідач у відзиві, зазначив, що п.2 розділу XXIX Порядку №260 регламентовано, що грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Кримінального процесуального кодексу України відсторонені від посад, виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з дня, наступного після відсторонення від посади, до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.
Проте, суд зазначає, що відповідно до абз. 22 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 № 1153/2008 військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.
Як зазначено судом вище, у кримінальних провадженнях ОСОБА_1 про підозру не повідомлялося, запобіжний захід не обирався, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Оскільки, відповідно до Кримінального процесуального кодексу України ОСОБА_1 , не було відсторонено від посади, то у відповідача відсутні правові підстави для невиплати та ненарахування позивачу грошового забезпечення у відповідності до чинного законодавства.
Щодо додаткової винагороди відповідно до приписів Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168, суд зазначає.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - постанова КМУ №704), яка набрала чинності з 01.03.2018 року.
Пунктом 2 постанови КМУ №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 3 постанови КМУ №704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Пунктом 8 постанови КМУ №704 установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 8 розділу I Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується:
щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Згідно з положеннями пункту 14 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування приписано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022 та №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, від 01.05.2023 № 254/2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168" внесені, зокрема, такі зміни до постанови КМУ № 168:
- пункт 1 постанови доповнено новим абзацом такого змісту: "Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення";
- доповнено постанову пунктом 21, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Однак в обох зазначених постановах КМУ (№ 168 і № 793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24.02.2022.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.
Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).
У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп та від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).
Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).
Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).
Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.
Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.
Судом встановлено, що за період з 19.07.2022 по 24.11.2022 позивачем не надано будь-яких доказів участі у бойових (спеціальних) завданнях, про виконання таких завдань не повідомлено.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про відповідність дій відповідача щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди позивачу у спірний період критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та, як наслідок, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у наведеній частині позову.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними та скасувати наказ від 23.11.2022 № 256, суд зазначає наступне.
Наказом від 23.11.2022 № 256 солдат резерву 10 запасної роти ВЧ НОМЕР_5 ОСОБА_1 вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби.
Підстава: наказ Головнокомандуючого Збройних сил України (по особовому складу) №567-рс від 08.11.2022, рапорт Снаговського М.О. від 23.11.2022. (а.с.92)
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
В позовній заяві позивач не обгрунтовує, які саме порушено його права щодо винесення наказу від 23.11.2022 № 256, тому суд вважає, що позовна вимога про скасування наказу від 23.11.2022 №256 не є обгрунтованою.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_2 від 26.05.2022 № 17.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко