Справа № 240/15393/22
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Житомир справа №240/15393/22

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., перевіривши дотримання розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання відмову неправомірною, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1), в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлену рішенням від 01.04.2022, у призначенні йому пенсії зі зниженням пенсійного віку у відповідності до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію, як потерпілому від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, із зниженням пенсійного віку на 6 років у відповідності до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з моменту його звернення до відповідача, тобто з 22.04.2022.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням 3 категорії, та протягом 1989-1998 років постійно працював в м. Овруч Житомирської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106, належить до зони гарантованого добровільного відселення. З огляду на зазначене, позивач вважає, що він має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, відповідач відмовив йому у призначенні даного виду пенсії, зазначаючи при цьому про відсутність у нього необхідного строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, а саме станом на 01.01.1993 не менше 3 років. Позивач зауважує, що законодавство альтернативно визначає умови для виникнення у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи": або проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, або робота в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. Відтак, позивач вважає, що він хоч і проживав в періоди з 26.04.1986 по 24.11.1986 та з 01.12.1988 по 01.12.1999 в селі Гошів Овруцького району Житомирської області, яке відноситься до IV зони (зони посиленого радіологічного контролю), однак працював в період з 30.01.1989 по 17.07.1992 та з 31.07.1992 по 30.11.1998 в місті Овруч Житомирської області, яке належить до ІІІ зони (гарантованого добровільного відселення), а тому має строк роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 понад 3 роки, що є достатнім для виникнення у нього права на призначення пенсій. У зв`язку з цим, позивач вважає рішення про відмову у призначенні йому пенсії протиправним, а своє право на пенсійне забезпечення порушеним, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/15393/22 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області надало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти заявлених позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Аргументуючи таку позицію відповідач зазначив, що 14.03.2022 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". На виконання вимог постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1), якою передбачено застосування під час призначення пенсії принципу екстериторіальності, після реєстрації заяви ОСОБА_1 та сканування документів засобами програмного забезпечення, цю заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та прийняло рішення від 01.04.2020 №83 про відмову у призначенні йому пенсії у зв`язку із відсутністю у нього необхідного строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що вважає прийняте Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії правомірним, оскільки поданими документами підтверджено, що станом на 01.01.1993 року ОСОБА_1 прожив (пропрацював) у зоні гарантованого добровільного відселення лише 5 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Крім того, у відзиві Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області зауважило, що згідно з наданою позивачем довідкою від 28.01.2022 №75 він в періоди з 26.04.1986 по 24.11.1986 та з 01.12.1988 по 01.12.1990 проживав у с.Гошів Коростенського району Житомирської області, а згідно з довідкою від 28.01.2022 №76 він з 01.12.1999 по даний час зареєстрований та постійно проживає в с. Потаповичі Коростенського району Житомирської області. Обидва зазначених населених пункти відносяться до зони посиленого радіологічного контролю. Відтак, станом на 01.01.1993 року ОСОБА_1 прожив у зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки 7 місяців 29 днів, що надає йому право на призначення пенсії після 15.03.2023.

З огляду на зазначені обставини Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області вказало, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

Ознайомившись з матеріалами доданими до позовної заяви, суд, з огляду на предмет спірних правовідносин, виніс ухвалу, якою залучив Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач 2) до участі в адміністративній справі №240/15393/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання відмову неправомірною, зобов`язання вчинити дії, як другого відповідача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало до суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування такої позиції управління зазначило, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживання, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Як вбачається зі змісту ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Так, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, або ж ті особи, які станом на 01.01.1996 проживали чи працювали на території зони посиленого радіологічного контролю не менше 4 років. В свою чергу, за наданими позивачем документами, період його роботи (проживання) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 00 років 06 місяців 26 днів. З наведеного вбачається, що право на призначення дострокової пенсії за віком, у зв`язку з проживанням/роботою в зоні гарантованого добровільного відселення, у позивача відсутнє. Крім того, документами підтверджено, що станом на 01.01.1993 позивач проживав у зоні радіологічного контролю 4 роки 07 місяців 29 днів. Однак, згідно п. 2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на території посиленого радіологічного контролю, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", але не більше ніж на 5 років. На момент звернення за призначенням пенсії, позивач досягнув 54 років, а тому право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років, як особа, яка проживає/працює в зоні посиленого радіологічного контролю, він матиме 15.03.2023. З огляду на зазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає, прийняте ним рішення від 01.04.2022 №83 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії згідно п. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є правомірним.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповідного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 25.03.1995 Житомирською обласною державною адміністрацією (а.с.4).

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 , після досягнення ним 54-річного віку, звернувся до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 22.03.2022 про призначення йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживає/працює у зоні гарантованого добровільного відселення.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

За наслідками розгляду поданих ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення від 01.04.2022 №83, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживала/постійно працювала в зоні гарантованого добровільного відселення (а.с.26).

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови став висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки документально підтверджено, що станом на 01.01.1993 він прожив у зоні гарантованого добровільного відселення 05 місяців, а не 3 роки, як необхідні для виникнення права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Крім того, у вказаному рішенні Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначило, що згідно п. 2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на території посиленого радіологічного контролю, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи але не більше 5 років. Документами підтверджено, що ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 проживав у зоні радіологічного контролю 4 роки 07 місяців 29 днів. Однак, на момент звернення за призначенням пенсії його вік становив 54 років. У зв`язку з цим, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області дійшло висновку, що право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років, як особа, яка проживає/працює в зоні посиленого радіологічного контролю, позивач матиме 15.03.2023.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення позивача було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.04.2022 №0600-0216-8/24794 (а.с.5).

ОСОБА_1 вважає, що відмова у призначенні йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживала/постійно працювала в зоні гарантованого добровільного відселення, є протиправною, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.

Абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що особа отримує право на призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII у випадку дотримання таких умов:

- наявності у такої особи статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи;

- наявності у такої особи необхідного періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, який станом на 1 січня 1993 року повинен становити не менше 3 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абзацу дев`ятого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (в редакції, на момент спірних правовідносин) потерпілими від Чорнобильської катастрофи до заяви про призначення пенсії додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Під час розгляду справи судом встановлено, що на виконання вимог п. 2.1 Порядку №22-1 та для підтвердження наявності у нього права, як у особи, яка проживала/працювала у зоні гарантованого добровільного відселення, на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII ОСОБА_1 до заяви про призначення йому пенсії додав наступні документи:

- копію посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 25.03.1995 (а.с.42);

- трудову книжку серії НОМЕР_2 , згідно якої він: в період з 01.09.1983 по 18.07.1986 навчався в Овруцькому СПТУ №35; в період з 30.01.1989 по 17.07.1992 працював в Овруцькому РТП; в період з 31.07.1992 по 30.11.1998 працював у МБМП "Овруцький газбуд" (а.с.32-39);

- довідку виконавчого комітету Овруцької міської ради від 18.02.2022 №1395, відповідно до якої Овруцьке СПТУ №35, де він навчався, знаходиться в м. Овруч Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до ІІІ-зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС (а.с.44);

- довідку виконавчого комітету Овруцької міської ради від 18.02.2022 №1396, відповідно до якої МБМП "Овруцький газбуд", де він працював, знаходиться в м. Овруч Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до ІІІ-зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС (а.с.45);

- довідку виконавчого комітету Овруцької міської ради від 18.02.2022 №1397, відповідно до якої Овруцьке РТП, де він працював, знаходиться в м. Овруч Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до ІІІ-зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС (а.с.46);

- довідку виконавчого комітету Овруцької міської ради від 28.01.2022 №75, згідно якої з 26.04.1986 по 24.11.1986 та з 01.12.1988 по 01.12.1999 він постійно проживав у с.Гошів Коростенського району Житомирської області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 з моменту аварії на ЧАЕС до 31.12.2014 відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с.48).

- довідку виконавчого комітету Овруцької міської ради від 28.01.2022 №76, згідно якої з 01.12.1999 по даний час він постійно проживає в с. Потаповичі Коростенського району Житомирської області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 з моменту аварії на ЧАЕС до 31.12.2014 відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с.47).

Відповідно до статті 9 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 65 Закону №796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи були врегульовані Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (далі - Порядок №501).

Пунктом 2 Порядку №501 (в редакції від 30.03.1994, що діяла станом на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, наявність у ОСОБА_1 статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, підтвердженого відповідним посвідченням 3 категорії серії НОМЕР_3 , виданого 25.03.1995 Житомирською обласною державною адміністрацією, надає йому право користуватися пільгами, в тому числі й щодо пенсійного забезпечення, передбаченими Законом №796-ХІІ.

Водночас, визначеними в абзаці 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII умовами, які надають особі право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є не тільки наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а ще й проживання або робота такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що наявне у нього посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) надає йому право на призначення пенсії зі зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII та є достатнім доказом наявності у неї необхідного для призначення пенсії строку роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ (в редакції від 29.06.1993, що була чинна станом на 25.03.1995 - на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема:

- особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій (пункт 2 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ);

- особи, які постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (пункт 3 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ).

В свою чергу, пунктом 5 Порядку № 501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Зміст вказаних правових норм свідчить, що статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, який пов`язаний саме із зоною гарантованого добровільного відселення, надався наступним категоріям осіб:

1) особам, які постійно проживали на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії (тобто на 26.04.1986);

2) особам, які прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особам, які постійно проживають у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони прожили у цій зоні не менше трьох років.

4) особам, які постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим йому 25.03.1995 Житомирською обласною державною адміністрацією відповідно до Порядку №501 (а.с.4).

При цьому, з наявної у матеріалах справи довідки виконавчого комітету Овруцької міської ради від 28.01.2022 №75 вбачається, що з 26.04.1986 по 24.11.1986 та з 01.12.1988 по 01.12.1999 ОСОБА_1 постійно проживав у с. Гошів Коростенського району Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 відносилось до ІV зони - зони посиленого радіологічного контролю (а.с.48).

Таким чином, вказаною довідкою підтверджується, що ОСОБА_1 як на день аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986), та і в період з моменту аварії до 01.01.1993, проживав у зоні посиленого радіологічного контролю, а тому посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_3 , не могло бути видане йому з тієї підстави, що він є особою, яка постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення на день аварії, чи з тієї підстави, що він є особою, яка станом на 1 січня 1993 року проживала на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Відтак, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону №796-ХІІ та п. 5 Порядку №501 єдиною підставою за наявності якої, позивачу міг бути встановлений статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видане посвідчення категорії 3 серія НОМЕР_3 , є підстава, пов`язана з постійною роботою у зоні гарантованого добровільного відселення, яка передбачає обов`язкову умову - наявність станом на 1 січня 1993 року строку роботи у цій зоні не менше трьох років.

Дослідивши під час розгляду справи трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 06.02.1989 суд встановив, що згідно записів у ній позивач в період з 30.01.1989 по 17.07.1992 (3 роки 5 місяців 18 днів) працював в Овруцькому РТП, а в період з 31.07.1992 по 30.11.1998 (6 років 4 місяці 1 день) працював у МБМП "Овруцький газбуд" (а.с.32-39).

При цьому, відповідно до довідок виконавчого комітету Овруцької міської ради від 18.02.2022 №1396 та від 18.02.2022 №1397, Овруцьке РТП та МБМП "Овруцький газбуд", де працював позивач, знаходяться в м. Овруч Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до ІІІ-зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС (а.с.45-46).

Таким чином, вказаними документами підтверджується, що станом на 01.01.1993 стаж роботи ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС становить 3 роки 10 місяців 20 днів (3 роки 5 місяців 18 днів - робота в період з 30.01.1989 по 17.07.1992 в Овруцькому РТП та 5 місяців 2 дні - робота в період з 31.07.1992 по 01.01.1993 у МБМП "Овруцький газбуд").

Крім того суд зазначає, що при видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_3 Житомирська обласна державна адміністрація, як уповноважений на видачу такого посвідчення орган, встановлювала та перевіряла дотримання ОСОБА_1 умови для надання йому статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а саме умови роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років.

Таким чином, суд вважає, що наявність у позивача посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії Б є достатнім підтвердженням того, що він станом на 01.01.1993 пропрацював не менше 3-х років у зоні гарантованого добровільного відселення.

При цьому, конструкція правової норми абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII свідчить, що законодавство альтернативно визначає умову для виникнення у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до цієї норми: або проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, або робота особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Відтак, суд вважає, що наявність у позивача посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії Б є достатнім підтвердженням того, що він станом на 01.01.1993 пропрацював не менше 3-х років у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому він має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.04.2022 №83 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , як особі, яка станом на 01.01.1993 відпрацювала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" через не підтвердження факту його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з дати його звернення за призначенням пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку, в даному випадку 3 роки, встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до інформації з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.02.1989, в період з 01.09.1983 по 18.07.1986 позивач навчався в Овруцькому СПТУ №35, яке згідно довідки виконавчого комітету Овруцької міської ради від 18.02.2022 №1395 знаходяться в місті Овруч Житомирської області, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до ІІІ-зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС (а.с.44). З даного приводу суд зауважує, що проходження позивачем навчання в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС, підтверджує його постійне перебування у вказаній зоні протягом періоду такого навчання, а відтак і період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року. У зв`язку з цим, суд вважає, що позивач має права на початкову величину зниження пенсійного віку в розмірі 3 роки.

Крім того, відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII кількість років зниження пенсійного віку, на яку особа має право, визначається як зменшення пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки проживання, роботи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 працював у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 30.01.1989 по 17.07.1992 (на Овруцькому РТП), що становить 3 роки 5 місяців 18 днів, та в період з 31.07.1992 по 30.11.1998 (на МБМП "Овруцький газбуд"), що становить 6 років 4 місяці 1 день.

Таким чином, загальний строк роботи ОСОБА_1 у місті Овруч Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, становить 9 років 9 місяців 19 днів, що додатково до початкової величини зниження пенсійного віку в розмірі 3 роки, надає йому право на зниження пенсійного віку ще на 4 роки.

Однак, відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення мають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку не більше ніж на 6 років.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років.

Крім того, згідно з абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що в період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року пенсія за віком призначається за наявності страхового стажу не менше 29 років.

Враховуючи вищезазначене правове регулювання, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII необхідний страховий стаж у особи повинен становити не менше 23 років.

Згідно інформації, зазначеної Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області в оскаржуваному рішенні від 01.04.2022 №83, страховий стаж ОСОБА_1 становить 30 років 06 місяців 26 днів, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії (22.03.2022) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) досяг 54-річного віку.

Таким чином, позивач має необхідний вік, страховий стаж та достатній строк роботи на території зони гарантованого добровільного відселення для призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону №796-XII.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, якою врегульовано питання строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджується, що за призначенням пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років позивач звернувся 22.03.2022, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення ним 54-річного пенсійного віку.

Відтак, зважаючи на положення пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, суд, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 245 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як орган, який в розумінні Порядку №22-1, є органом що призначає пенсію, призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII з 15.03.2022 (дата наступна за днем досягнення ним 54-річного пенсійного віку), а не з 22.04.2022, як зазначено позивачем в прохальній частині позовної заяви.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до суду з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір 992,40 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією.

З огляду на положення ч. 1 ст. 139 КАС України, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір в повному розмірі належить стягнути з відповідачів (496,20 грн з кожного відповідача).

Керуючись статями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003; ) та до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107; ) про визнання відмову неправомірною, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.04.2022 №83 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 15.03.2022 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка станом на 01.01.1993 відпрацювала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3-х років.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович