Справа № 460/19468/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/19468/23 пров. № А/857/23493/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року ( головуючий суддя Гресько О.Р., м. Рівне ) у справі № 460/19468/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо припинення розгляду звернень від 05.04.2023, від 12.05.2023, від 25.05.2023 без вирішення порушених питань, які надані відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР, зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення від 05.04.2023, від 12.05.2023, від 25.05.2023 із вирішенням порушених питань відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково встановив, що заява від 24.09.2019, в якій позивач просив скасувати п. 4 Наказу від 19.09.2017 №213 щодо виведення його «поза штат» із наданням позивачу витягу з наказу, вирішена по суті раніше. Вважає, що відповідач не довів, що звернення вирішене по суті, оскільки доказів розгляду такого звернення відповідачем не надано.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо її задоволення та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на адресу відповідача позивачем відповідно до Закону України "Про звернення громадян" скеровано заяви від 05.04.023, 12.05.2023 та 25.05.2023.

Відповідно до змісту заяви від 05.04.2023 позивач просив відповідача скасувати пункт 4 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 19.09.2017 №213 щодо виведення його «поза штат». Належну відповідь та витяг з наказу просив надіслати письмово поштою у встановлений Законом №393/96-ВР строк.

Листом від 10.05.2023 №501/26/270 відповідач надав позивачу відповідь, у якій зазначив, що порушене у зверненні питання було предметом судового розгляду та вирішене по суті. Згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17, яке набрало законної сили, у задоволенні позову до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання бездіяльності протиправною, внесення змін у наказ відмовлено повністю.

12.05.2023 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, яка за своїм змістом є аналогічною заяві від 05.04.2023.

Листом від 22.05.2023 №501/26/304 відповідач на підставі ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» повідомив позивача про припинення розгляду даного звернення.

25.05.2023 позивач знову звернувся до відповідача із заявою, яка аналогічною за змістом його зверненням до відповідача від 05.04.2023 та від 12.05.2023.

Листом від 14.06.2023 №501/26/356 відповідач, керуючись ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», повідомив позивача про припинення розгляду даного звернення.

Вважаючи свої права на отримання відповіді на звернення порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до досліджених судом змісту та суті звернень позивача від 05.04.2023, 12.05.2023 та від 22.05.2023, такі є повторними, а саме - подані одним і тим же громадянином з одного і того ж питання і до одного й того ж органу, а попереднє звернення позивача від 24.09.2019 є вирішеним по суті.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками і зазначає наступне.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР). Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із положеннями ст. 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до вимог ст.7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно зі ст.8 Закону №393/96-ВР письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішене по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Згідно із ст. 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст. 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що кожен громадянин України має гарантоване право звернутись до уповноваженого органу із проханням сприяти реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів, а орган, до якого він звернувся, зобов`язаний об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити доводи скарги, невідкладно вжити заходів щодо відновлення порушених прав, виявити та усунути причини та умови, які сприяли порушенням, надати мотивовану відповідь у строки встановленні статтею 20 Закону № 393/96-ВР та повідомити особу про наслідки розгляду.

При цьому, аналізуючи норми Закону №393/96-ВР, зокрема положення статті 15, можна зробити висновок, що обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення до органів публічної влади, включає і доведення змісту відповіді до заявника.

З огляду на зміст вказаного зобов`язання, орган вважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2023 у справі №380/15723/22.

З метою організації роботи зі зверненнями громадян, їх прийому в системі Міністерства оборони України, прийнято Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, яку затверджено наказом Міністерства оборони України 28.12.2016 № 735 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 4 розділу 2 Інструкції, не розглядаються повторні звернення одним і тим самим органом від одного й того самого громадянина з одного й того самого питання, якщо перше вирішене по суті, а також ті скарги, які подані з порушенням термінів, передбачених статтею 17 Закону України «Про звернення громадян», та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу військового управління, командир військової частини, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Пунктом 5 розділу 2 Інструкції передбачено, що відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на правову норму Закону України «Про звернення громадян» і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до п.12 Інструкції повторними вважаються звернення, у яких:

оскаржується рішення, прийняте за попереднім зверненням, що надійшло до органу військового управління;

повідомляється про несвоєчасне вирішення попереднього звернення, якщо з часу надходження останнього минув установлений законодавством термін розгляду і відповідь громадянину не надавалась;

не вирішене по суті або вирішене не в повному обсязі питання, порушене в першому зверненні;

звертається увага на інші недоліки, допущені при вирішенні питання, порушеного в попередньому зверненні.

Як вже було зазначено, позивач на підставі Закону України «Про звернення громадян» звернувся до відповідача із заявою від 05.04.2023 щодо скасування пункту 4 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 19.07.2017 №213 щодо виведення його поза штат та надання його копії.

З відповіді ВЧ НОМЕР_1 від 10.05.2023 вбачається, що відповідач вважав, що порушене у зверненні питання було предметом судового розгляду у справі №817/1578/17 і з огляду на це залишив звернення без розгляду як повторне.

Колегія суддів зазначає, що ст.8 Закону №393/96-ВР визначає вичерпний перелік випадків, коли звернення не підлягає розгляду, а саме, 1) звернення без зазначення місця проживання, 2) не підписане автором (авторами), 3) анонімне звернення, 4) повторні звернення від одного і того ж громадянина до одного і того ж органу з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, 5) звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, 6) звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Таким чином, перелік, передбачений ст.8 Закону №393/96-ВР, не містить такої підстави для відмови громадянину у розгляді звернення як розгляд аналогічних вимог цього громадянина до цього ж органу в судовому порядку.

Апеляційний суд наголошує, що наявність судових рішень, якими вирішені спори між позивачем та відповідачем, не знімає з відповідача визначеного законодавством обов`язку належним чином розглянути кожне із звернень позивача та надати на них повну та об`єктивну відповідь відповідно до вимог Закону №393/96-ВР.

Також колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що порушене у зверненнях питання було вирішене раніше шляхом надання відповідачем відповіді на заяву від 24.09.2019, якою позивач просив скасувати п. 4 Наказу від 19.09.2017 №213 щодо виведення його «поза штат» із наданням йому витягу з наказу, оскільки ні такої заяви, ні відповіді на неї в матеріалах справи немає.

Відповідачем доказів таких обставин не надано, а отже їх не доведено.

Виходячи з системного аналізу правових норм та обставин даної справи, колегія суддів приходить до висновку, що порушене право позивача на належний розгляд його звернення підлягає поновленню шляхом зобов`язання відповідача розглянути його заяви про надання інформації з вирішенням усіх порушених у них питань, а також надати відповіді на них відповідно до вимог Закону №393/96-ВР.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми матеріального права, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 460/19468/23 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у розгляді звернень ОСОБА_1 від 05.04.2023, від 12.05.2023, від 25.05.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути звернення від 05.04.2023, від 12.05.2023, від 25.05.2023 по суті порушених у них питань відповідно до Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар