Справа № 520/36800/23
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року № 520/36800/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківський окружний адміністративний суду з адміністративним позовом, після уточнення якого просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні із 21.09.2022 до 13.12.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити середне грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 21.09.2022 до 13.12.2023 у розмірі 167 047,94 грн з утриманням з присуджених сум податків та зборів та інших обов`язкових платежів встановлених законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходів військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та був виключений із списків частини 20.09.2022. Після звільнення 17.01.2023 звернувся до відповідача про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 37 313,50 гривень. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 по справі № 520/4079/23, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за не отримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 37313,50 гривень. 13.12.2023 був проведений остаточний розрахунок, перерахована грошова компенсація за не отримане під час проходження служби речове майно.

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана ним.

Відповідач надав відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх безпідставність.

Позивач надав відповідь на відзив у якому підтримав свої позовні вимоги.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 9-РС позивача звільнено у відставку за підпунктом «б» ( за станом здоров`я) відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 20.09.2022 позивача виключено із списків частини з 20.09.2022 відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_2 за № 282 від 20.09.2022. Після звільнення 17.01.2023 звернувся до відповідача про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 37 313,50 гривень. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 по справі № 520/4079/23, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за не отримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 37313,50 гривень. 13.12.2023 був проведений остаточний розрахунок, перерахована грошова компенсація за не отримане під час проходження служби речове майно.

Позивач зазначає, що середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 20.09.2022 до 13.12.2023 становить 449 днів. Одже двома попередніми місяцями перед звільненням є липень 2022 року (31 календарний день) та серпень 2022 року (31 календарний день) відповідно до витягу з карткового рахунку позивача в АТ «ПриватБанк» за період з 01.07.2022 по 31.08.2022 грошове забезпечення позивача за два повних місяці служби перед звільненням становить із врахуванням подітків 81 155,46 грн (40559,71 грн + 40595,75 грн), липень 2022 року 40 559,71 (29 550,00 грн + 11 009,71 грн), за серпень 2022 року 40 595,75 грн (29 550,00 + 11 045,75 грн), тобто середньомісячна заробітна плата позивача складає 40 577,73 грн (40 559,71 + 40 595,75 грн)/2 = 40 577,73 гривень. Так у липні 2022 року та серпні 2022 року було 62 дні, отже середньоденна заробітна плата позивача за два повних місяці служби склала 1 308,96 грн (81155,46/62 (кількість робочих днів). Враховуючи дату звільнення позивача зі службі 20.09.2022 та дату виплати заборгованості 13.12.2022 кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 449 днів. Таким чином, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 21.09.2022 (наступний день після звільнення) по 13.12.2023 (день виплати заборгованості) становить 587 783,04 грн (1308,96 грн середньоденний заробіток позивача х 449днів). Загальний розмір належних позивачеві при звільнені виплат складав 129331,19 грн (92577,39грн. +37313,23грн.), з яких грошове забезпечення на момент звільнення 92577,39 грн (71,58%), що підтверджується випискою з карткового рахунку в АТ «Приват Банк» та вартості за не отримане речове майно, що підтверджується випискою з карткового рахунку в АТ «Приват Банк» 36753,80 грн (28,42%).

Позивач зазначає, що за встановлених обставин у справі належним та достатнім способом захисту порушених прав є стягнення на його користь 167047,94 грн (28,42 % від 5887783,04 грн) як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.09.2022 (наступний день після звільнення) по 13.12.2023 (день виплати заборгованості), тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України закріплює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частини перша, друга, четверта та сьома).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII), у частині першій статті 9 якого закріплено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Як зазначено у частині першій статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані нормами спеціального законодавства. Водночас такі питання врегульовані нормами КЗпП України.

Так, приписами частини першої статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 Кодексу законів про працю України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, непроведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений статтею 116 Кодексу законів про працю України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати (зокрема, індексації та компенсації відпустки) роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Водночас, встановлений статтею 117 Кодексу законів про працю України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Для розрахунку суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні судом враховується сума середньоденного грошового забезпечення позивача, кількість днів затримки, а також частка виплаченої суми позивачу в порівнянні із сумою, яка була виплачена під час звільнення позивача із служби.

Вирішуючи питання щодо розміру суми компенсації середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у спірних правовідносинах суд застосовує принцип співмірності, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.07.2018 у справі №825/325/16, від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 Кодексу законів про працю України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати наступне (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За таких обставин, необхідно застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Так, судом встановлено, що 20.09.2022р. позивача виключено зі списків військової частини НОМЕР_2 , відповідно до Наказу за №282 від 20.09.2022р.. Після звільнення позивач 17.01.2023р. звернувся до відповідача про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 37313,50грн.. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2023р. по справі №520/4079/23, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за не отримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 37313,50грн.. 13.12.2023року був проведений остаточний розрахунок, перерахована грошова компенсація за не отримане під час проходження служби речове майно, що підтверджено випискою з карткового рахунку в АТ «Приват Банк».

Отже, остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 13.12.2023.

Наведене дає підстави для висновку, що відповідач не дотримався обов`язку виплатити позивачу при звільненні всі належні йому суми, таким чином, суд дійшов висновку про обрання належного захисту порушеного права позивача з врахуванням статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлених обставин у справі, вважає належним та достатнім способом захисту порушених прав є стягнення на користь позивача 167047,94 грн (28,42% від 5887783,04 грн) як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.09.2022р.(наступний день після звільнення) по 13.12.2023 (день виплати заборгованості).

Водночас суд зауважує, що відповідно до частин першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як передбачає частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 21.09.2022 до 13.12.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 21.09.2022 до 13.12.2023 у розмірі 167 047,94 грн (сто шістдесят сім тисяч сорок сім гривень 94 копійок) з утриманням з присуджених сум податків та зборів та інших обов`язкових платежів встановлених законом.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.