Справа № 580/435/24
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року справа № 580/435/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючої судді Бабич А.М., розглянув у залі суду у спрощеному письмовому провадженні адміністративну справу за позовом адвоката Шилова В.Ю. від імені ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

11.01.2024 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов адвоката Шилова В.Ю. ( АДРЕСА_1 ) від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати йому грошового забезпечення за періоди: з 01.10.2023 до 31.10.2023, з 01.11.2023 до 30.11.2023, з 01.12.2023 до 26.12.2023;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за періоди: з 01.10.2023 до 31.10.2023, з 01.11.2023 до 30.11.2023, з 01.12.2023 до 26.12.2023;

стягнення на його користь з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000грн.

Обґрунтовуючи зазначив, що проходив військову службу у відповідача та на дату звернення до суду відповідач не виплатив йому грошове забезпечення за вказані вище періоди. Вважає, що відповідач допустив бездіяльність, яка суперечить нормам чинного законодавства, та загальна сума заборгованості становить 37946,36грн.

Ухвалою від 16.01.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а її розгляд вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач правом подати відзив не скористався, про причини суд не повідомив, натоміть 22.02.2024 від нього на адресу суду надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи. Вказав, що позивач власноруч написав пояснення, в якому не мав скарг чи претензій до відповідача.

Усі подані сторонами документи суд долучив до матеріалів адміністративної справи.

Оскільки сторони не подали клопотань щодо розгляду справи з їх викликом у відкритому судовому засідання, зважаючи на відсутність доцільності виклику для допиту свідків або призначити експертизу, суд дійшов висновку вирішити спір у письмовому провадженні.

Оцінивши заявлені доводи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Позивач проходив військову службу у відповідача, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 .

Згідно з витягом з наказу начальника Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 03.03.2022 №8-ос позивача 03.03.2022 призначено на посаду радіотелефоніста стрілецької роти у відповідача. Позивачу встановлено тарифний розряд 3 з посадовим окладом 2640 грн на місяць, шпк «солдат».

Випискою ПриватБанку із карткового рахунку позивача підтверджується, що йому 13.10.2023 зарахована заробітна плата від відповідача в сумі 20728,44грн.

Суд установив, що під час проходження військової служби у відповідача щодо нього проведене службове розслідування за фактом встановлення його фактичного місця перебування, що підтверджується матеріалами службового розслідування. Службове розслідування оформлене письмовим актом службового розслідування, згідно з яким позивач вважається таким, що військову частину НОМЕР_1 у період часу з 28.10.2023 до 18.11.2023 самовільно не покидав, з лікування прибув вчасно, ознак дисциплінарного, адміністративного чи кримінального правопорушення не виявлено. Також вказано, що начальнику фінансово-економічної служби відповідача необхідно здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення в повному обсязі за період часу 28.10.2023 до 18.11.2023, нарахувати та здійснити виплату щомісячної премії у розмірі 544% за жовтень 2023 року та листопад 2023 року у повному обсязі.

Випискою Комунального некомерційного підприємства виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації «Київська міська клінічна лікарня №11» із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4034/636 підтверджується, що позивач з 27.10.2023 до 17.11.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні.

Витягом з наказу відповідача від 18.11.2023 №592 підтверджується, що позивач 18.11.2023 повернувся до розташування військової частини і приступив до виконання службових обов`язків після самовільного залишення військової частини тайому з 18.11.2023 наказано відновити нарахування та виплату грошового забезпечення, щомісячної премії та додаткової винагороди, зараховано на усі види забезпечення, котлове забезпечення.

Відповідно до довідки відповідача від 03.01.2024 №26 позивачу у період жовтень-листопад 2023 року грошове забезпечення не нараховувалось та не виплачувалось, за грудень 2023 року інформація у довідці відсутня.

08.01.2024 позивач надав відповідачу письмове пояснення, в якому серед іншого зазначив, що скарг чи претензій до керівництва 3 стрілецької роти та командування відповідача не має.

10.01.2024 позивач подав письмовий рапорт командиру 3 стрілецької роти, в якому просив клопотання перед вищим командуванням про проведення йому нарахування додаткової грошової винагороди за час перебування у відпустці з тяжким пораненням відповідно до рішення ВЛК від 03.07.2023 №723, за період з 04.07.2023 до 26.07.2023.

Витягом з наказу відповідача від 10.01.2024 №20 підтверджується, що позивач з 10.01.2024 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення виключений з 11.01.2024.

13.01.2024 відповідач видав наказ №6 за підсумками проведеного службового розслідування, в якому серед іншого зазначив, що начальнику фінансово-економічної служби відповідача необхідно здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення в повному обсязі за період часу 28.10.2023 до 18.11.2023, нарахувати та здійснити виплату щомісячної премії у розмірі 544% за жовтень та листопад 2023 року у повному обсязі.

У зв`язку з невиплатою грошового забезпечення за спірні періоди позивач звернувся в суд з позовом.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзац п`ятий ст.17 Конституції України встановлює, що Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі ЗУ №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно з ч.3 ст.1 ЗУ №2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до абз. 4 ч.9 ст.1 ЗУ №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Згідно зі ст.40 ЗУ №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Частина перша ст.43 вказаного Закону встановлює, що фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Отже, нарахування грошового забезпечення військовослужбовців здійснюється за рахунок Державного бюджету.

Відповідно до ст.9 від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі ЗУ №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, відповідно до ст.23 ЗУ №2011-XII здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704).

Пунктом 2 Постанова №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи) (п.3 Постанова №704).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок №260).

Згідно з п.2 Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану, допомоги.

Відповідно до п.3 Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно з п.8 Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Відповідно до п.9 Порядку №260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з п.14 Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Отже, нарахування та виплата грошового забезпечення військовослужбовцям є однією із основних державних гарантій. Тому невиконання обов`язку з нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцю свідчить про недотримання вимог Закону.

Суд установив, що позивач у спірних періодах перебував на військовій службі у відповідача та проходив лікування у зв`язку з пораненням.

Відповідач видав накази: від 18.11.2023 №592, згідно з яким наказано відновити позивачу з 18.11.2023 нарахування та виплату грошового забезпечення, щомісячної премії та додаткової винагороди, зараховано на усі види забезпечення, котлове забезпечення та від 13.01.2024 №6, відповідно до якого начальнику фінансово-економічної служби відповідача наказано здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення в повному обсязі за період часу 28.10.2023 до 18.11.2023, нарахувати та здійснити виплату щомісячної премії у розмірі 544% за жовтень та листопад 2023 року у повному обсязі.

Водночас вказаною вище довідкою відповідача підтверджується, що він у період служби позивача за жовтень-листопад 2023 року грошове забезпечення не нараховував та не виплачував, за грудень 2023 року інформація у довідці відсутня.

Належні, достовірні та допустимі докази щодо нарахування та виплати відповідачем позивачу грошового забезпечення за спірні періоди з 01.10.2023 до 31.10.2023, з 01.11.2023 до 30.11.2023, з 01.12.2023 до 26.12.2023 відсутні.

Отже, відповідач недотримання зазначених вище вимог законодавства та порушив право позивача на оплату праці. Тому суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення позовних вимог, констатувавши детальніше факт порушення: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за періоди: з 01.10.2023 до 31.10.2023, з 01.11.2023 до 30.11.2023, з 01.12.2023 до 26.12.2023, а не бездіяльності щодо не нарахування та невиплати, як оскаржує позивач. Тому в цій частині позовна вимога не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Для належного та повного судового захисту наявні підстави зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за періоди: з 01.10.2023 до 31.10.2023, з 01.11.2023 до 30.11.2023, з 01.12.2023 до 26.12.2023.

Зазначені позивачем у позові конкретні суми грошового забезпечення та його доводи про те, що заборгованість відповідачем грошового забезпечення становить 37946,36грн, не обґрунтовані та не враховані судом, оскільки визначення складових грошового забезпечення та їх розмірів є дискреційним повноваженням відповідача, з огляду на що передчасно вважати, що відповідач нарахує та виплатить грошове забезпечення позивачу у не належному розмірі.

Отже, доводи позову частково обґрунтовані, а позовні вимоги підлягають задоволенню у вказаних вище частинах.

Щодо розподілу судових витрат суд урахував.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу, 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду, 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз, 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та не надав доказів понесення ним вказаних судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд урахував.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно до ч.3 вказаної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою вказаної статті КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, компенсації за рахунок іншої сторони підлягає не будь-яка правова допомога, а саме професійна правнича, виконавцем якої є адвокат.

З приводу професійної правничої допомоги суд установив, що 13.11.203 позивач уклав з адвокатом Шиловим В.Ю. договір №84 про надання правової допомоги (далі Договір). Предметом Договору відповідно до піп.1.1 п.1 визначено, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе обов`язок здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з підп. 4.1 п.4 Договору вартість послуг адвоката зазначається в додатковій угоді. Кількість наданих послуг зазначається в акті наданих послуг.

Згідно з додатковою угодою від 06.01.2023 №2 до Договору сторони домовились, що вартість послуг адвоката складає 8000,00грн.

Відповідно до акту від 11.01.2024 про надані послуги до Договору адвокат надав послуги, пов`язані з підготовкою позову, а клієнт прийняв їх у такій кількості та об`ємі:

ознайомлення із законодавством, що стосується проходження військової служби, порядку виплати додаткової винагороди, ознайомлення з документами позивача, що стосуються проходження служби та лікування затрачено 30 хвилин, ціна за 1 годину виконаних дій 2000грн, сума до сплати 1000грн;

підготовка позовної заяви до суду затрачено 3,5годин, ціна за 1 годину виконаних дій 2000грн, сума до сплати 7000грн.

Всього затрачено 4 години, до сплати 8000грн.

Згідно з платіжною інструкцією від 13.11.2023 позивач оплатив адвокату Шилову В.Ю. 8000грн.

Відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд врахував, що відповідач не заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 висловлено правову позицію: "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.».

Суд врахував, що позовна заява підписана та направлена через електронний суд зазначеним вище адвокатом. Справа розглянута правилами спрощеного письмового провадження.

Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 8000,00грн. Однак, з огляду на результат вирішеного спору стягненню підлягає на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача половина суми 4000,00грн.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково адміністративний позов адвоката Шилова В.Ю. від імені ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди: з 01.10.2023 до 31.10.2023, з 01.11.2023 до 30.11.2023, з 01.12.2023 до 26.12.2023;

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) грошове забезпечення за періоди: з 01.10.2023 до 31.10.2023, з 01.11.2023 до 30.11.2023, з 01.12.2023 до 26.12.2023.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити повністю.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені витрати пов`язані з наданням йому професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 4000,00грн (чотири тисячі гривень нуль копійок).

3. Копію рішення направити сторонам.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, підписане та виготовлене в повному обсязі 18.03.2024.