Справа № 240/22790/22
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/22790/22

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №13 від 05.08.2022 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах із шкідливими та важкими умовами праці відповідно до п."б" ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», із зарахуванням до страхового стажу періоду робот 07.07.1987 по 31.07.1987 на вокзалі ст.Ясинувата Донецької залізничної дороги, з дати звернення за призначенням пенсії, а саме - з 29.07.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що звернулась до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за роботу із шкідливими та важкими умовами праці на підставі п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", надавши під час звернення усі необхідні документи. Однак, рішенням №13 від 05.08.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило їй у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, посилаючись на те, що за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах позивач набуде після досягнення 55 років. Крім того, позивачу не було враховано період роботи з 07.07.1987 по 31.07.1987 згідно трудової книжки НОМЕР_1 виданої 10.07.1987, оскільки відсутній наказ та дата про звільнення, що суперечить вимогам «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 №58; період роботи з 25.06.2016 по 31.03.2022 (05 років 09 місяців 07 днів) про причини незарахування вказаного стажу не зазначено; а також періоди роботи на Авдіївському коксохімічному заводі з 01.04.2005 до 31.12.2005; з 01.01.2006 до 05.05.2008; з 06.05.2008 по теперішній час, через непроведення атестації робочих місць. Позивач зазначає, що відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах діяв протиправно, оскільки працівник не має нести відповідальність за порушення порядку ведення трудових книжок, а також за непроведення атестації робочих місць, оскільки це є обов`язком роботодавця. Вказані дії слугували підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Після усунення позивачем недоліків позову, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

25.01.2023 ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну позовних вимог від 11.11.2022 вх. №56910/22. Ухвалено розглядати адміністративну справу у межах позовних вимог, визначених заявою ОСОБА_1 про зміну позовних вимог від 11.11.2022, а саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головною управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №1 від 05.08.2022 про відмову в призначенні пенсії;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 07.07.1987 по 31.07.1987 на вокзалі ст. Ясинувата Донецької залізничної дороги та незарахування періоду роботи з 25.06.2016 по 31.03.2022 на посаді оператора коксосортувалки у виробництві коксового цеху №2 (КЦ №2) на Приватному акціонерному товаристві «Авдіївський коксохімічний завод» до пільгового стажу за Списком №2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах із шкідливими та важкими умовами праці відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 07.07.1987 по 31.07.1987 на вокзалі ст. Ясинувата Донецької залізничної дороги та зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 25.06.2016 по 31.03.2022 на посаді оператора коксосортувалки у виробництві коксового цеху №2 (КЦ №2) на Приватному акціонерному товаристві «Авдіївський коксохімічний завод», з дати звернення за призначенням пенсії, а саме - з 29.07.2022.

28.02.2023 на адресу суду від ГУ ПФУ в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву (а.с.53-56), в якому просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивач 29.07.2022 звернулась до ГУ ПФУ в Кіровоградській області з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.114 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів та за принципом екстериторіальності була передана до ГУ ПФУ в Житомирській області. Головним управлінням ПФУ в Житомирській області розглянуто заяву ОСОБА_1 та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 05.08.2022 №13 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, згідно поданих заявником документів до страхового стажу позивача не враховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 10.07.1987, з 07.07.1987 до 31.07.1987, оскільки відсутній наказ та дата про звільнення, що суперечить вимогам «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 №58.

Належними документами підтверджено страховий стаж позивача - 33 роки 04 місяці 07 днів, в тому числі стаж із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджений Кабінетам Міністрів України, підтверджений в порядку визначеному законодавством, становить 11 років 02 місяці 24 дні, що дає право на зниження пенсійного віку відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону при досягненні 55 річного віку.

Отже, на думку представника ГУ ПФУ в Житомирській області, право на призначення пенсії за віком позивач набуде після досягнення 55-річного віку.

Оскільки позивач не досягла віку, визначеного законодавством, а саме 55 років, рішенням Головного управління Пенсійного фронду України у Житомирській області від 05.08.2022 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону.

Позивач наполягає на призначенні пенсії відповідно до рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 №1-р/2020 та на підставі ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Управління зазначає, що рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 №1-р/2020 не відновлює дію Закону №1788 і не змінює правове регулювання спірних у цій справі правовідносин.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про Конституційний Суд України» з метою захисту та відновлення прав особи Суд розглядає питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) акта (його окремих положень), який втратив чинність, але продовжує застосовуватись до правовідносин, що виникли під час його чинності.

В свою чергу висновки Конституційного Суду України у рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020 стосувались змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 до Закону №1788, який як зазначено вище станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин не діяв і Управлінням під час прийняття рішення не застосовувався.

Водночас, Закон України від 03.10.2017 №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», що містить ідентичні правові норми щодо збільшення пенсійного віку, на предмет конституційності не перевірявся.

Отже, на час виникнення умов на призначення пенсії позивача Закон №1788, як зазначено вище, уже втратив чинність, правовідносини щодо призначення пенсії на пільгових умовах виникли після втрати ним чинності і до них цей Закон не застосовується, тому, на думку відповідача, неможливе задоволення позовних вимог у цій справі на підставі норм Закону України «Про пенсійне забезпечення».

01.03.2023 на адресу суду від ГУ ПФУ в Житомирській області надійшло клопотання про залучення другого відповідача для участі у справі - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

07.06.2023 ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про залучення для участі у справі другого відповідача - задоволено. Залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до участі у справі №240/22790/22, як другого відповідача.

06.07.2023 на адресу суду від ГУ ПФУ в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву (а.с.64), в якому просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначає, що після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, та відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.2. Порядку №22-1 розгляд документів, наданих для призначення пенсії позивачу провадився за принципом "екстериторіальності".

За результатами розгляду заяви позивача від 28.06.2022 щодо призначення їй пенсії за віком відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення від 05.07.2022 за №13 відповідно до якого заявникові відмовлено в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням пенсійного віку.

За наслідками розгляду заяви позивача від 29.07.2022, щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення від 05.08.2022 за №13 відповідно до якого заявникові відмовлено в зв`язку з не настанням пенсійного віку та відсутністю необхідного страхового стажу.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не є належним відповідачем за даній справі, так як жодних рішень головним управлінням не приймалося.

У період з 01.01.2024 до 19.01.2024 включно, та у період з 19.02.2024 до 08.03.2024 включно, суддя Гурін Д.М. перебував у щорічній відпустці.

Згідно з положеннями частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , маючи відповідний трудовий стаж та досягнувши віку 53 роки, 29.07.2022 звернулась до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із зайнятістю на роботах з шкідливими та важкими умовами праці відповідно до п."б" ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Після реєстрації заяви ОСОБА_1 та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 05.08.2022 №13 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з ненастанням пенсійного віку та відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.31).

Підставою для винесення вказаного рішення слугувало неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 , періодів роботи:

- з 07.07.1987 по 31.07.1987 згідно трудової книжки НОМЕР_1 виданої 10.07.1987, оскільки відсутній наказ та дата про звільнення, що суперечить вимогам «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 №58;

- з 25.06.2016 по 31.03.2022 (05 років 09 місяців 07 днів) про причини незарахування вказаного стажу не зазначено;

- на Авдіївському коксохімічному заводі з 01.04.2005 до 31.12.2005, з 01.01.2006 до 05.05.2008 та з 06.05.2008 по теперішній час, через непроведення атестації робочих місць.

Позивач вважає відмову у призначенні пенсії протиправною, тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив Закон №1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 114, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Конституційний Суд України, приймаючи зазначене рішення, вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що для запровадження юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Згідно зі ст.51 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З аналізу наведених вище правових норм Конституційний Суд України дійшов висновку, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Тому відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 53 років, мала страховий стаж роботи 33 роки 04 місяці 07 днів, у тому числі на роботах за списком №2 - 11 років 02 місяці 24 днів, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, є протиправною.

Стосовно відсутності у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, то суд зазначає наступне.

У матеріалах справи на підтвердження страхового стажу позивача містяться наступні документи:

- копія трудової книжки НОМЕР_1 , видана 10.07.1987 (а.с.11-12);

- копія довідки ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" від 18.07.2022 №05-1120/400 про підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 , а саме: з 01.04.2005 до 31.12.2005 (03 роки 01 місяць 04 дні) у виробництві коксового цеху за професіями: сортувальника коксу, бункерувальника, що передбачені списком №2; з 06.05.2008 по 08.02.2022 (13 років 09 місяців 02 дні) у виробництві коксового цеху за професією оператора коксосортувалки, що передбачена списком №2 (а.с.14-15);

- виписка про періоди страхового стажу з врахуванням пільгового стажу за списком №2 (а.с.40).

Згідно вимог ч.1, 2, 4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 3 Порядку також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 07.07.1987 по 31.07.1987 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 10.07.1987, оскільки відсутній наказ та дата про звільнення, що суперечить вимогам «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 №58.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача та зазначає наступне.

Суд зазначає, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Обов`язок щодо заповнення трудової книжки та внесення достовірних даних покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останньої періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкції №58.

Пунктом 2.6 Інструкції №58 встановлено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Житомирській області безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період його трудової діяльності з 07.07.1987 по 31.07.1987, згідно записів №1 та №2 трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 10.07.1987 (а.с.11), а відтак суд вважає, що рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 05.08.2022 №13 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо атестації робочих місць суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах щодо атестації робочого місця у подібних правовідносинах, а саме: особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць. Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 4 Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383) передбачено, що згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова від 01.08.1992 №442 набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації. Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

З аналізу наведених норм Порядку №383 вбачається, що до 21.08.1992 період роботи на відповідних посадах або за відповідними професіями за Списками №1 і №2 зараховується навіть без проведення атестації.

Таким чином, з урахуванням наведених положень Порядку №383 та позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, відсутність інформації про дату проведення першої атестації на підприємстві не може бути підставою для відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах.

Атестація робочих місць на підприємстві ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" проводилась 29.12.2000 (наказ №278 (а.с.41), 27.12.2005 (наказ №682 (а.с.42), 27.12.2010 (наказ №742 (а.с.43), 28.12.2015 (наказ №1407 (а.с.44), 23.12.2020 (наказ №1081 (а.с.45-50).

Таким чином, підприємством було дотримано строків проведення атестації, що підтверджено відповідними наказами, проте ГУ ПФУ в Житомирській області не було зараховано період роботи позивача з 25.06.2016 по 31.03.2022 (05 років 09 місяців 07 днів) до пільгового стажу за Списком №2.

Про те, що позивач виконувала вказану роботу повний робочий день, в особливо шкідливих умовах праці, свідчать записи у трудовій книжці, довідка ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод» від 18.07.2022 №05-1120/400, накази про атестацію робочих місць.

Отже, враховуючи вищевикладене відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача на пільгових умовах за Списком №2 періоду роботи позивача на "Авдіївський коксохімічний завод» з 25.06.2016 по 31.03.2022 (05 років 09 місяців 07 днів).

Таким чином, вказаний період роботи позивача підлягає зарахуванню до стажу позивача, який дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області від 05.08.2022 №13 є безпідставним та підлягає скасуванню, оскільки до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону №1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ №1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Позивач звернулась із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 29.07.2022, тобто після прийняття рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020, а відтак органи Пенсійного фонду України повинні застосовувати положення п.«б» ст.13 Закону №1788-ХІІ в первісній редакції.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява №24465/04, рішення від 19.02.2009, п.33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Підсумовуючи наведене, позивачем надано докази, які не спростовані відповідачами, про те, що вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", інших підстав відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідачами не зазначено.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

З метою належного способу захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як територіальний орган Пенсійного фонду України на території якого зареєстроване місце проживання позивача, призначити позивачу пенсію за віком відповідно пункту "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 29.07.2022 (з дня звернення із заявою про призначення пенсії).

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідачів пропорційно частині задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул.Соборна, 7А, м.Кропивницький, 25009, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головною управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №1 від 05.08.2022 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 07.07.1987 по 31.07.1987 на вокзалі ст.Ясинувата Донецької залізничної дороги та незарахування періоду роботи з 25.06.2016 по 31.03.2022 на посаді оператора коксосортувалки у виробництві коксового цеху №2 (КЦ №2) на Приватному акціонерному товаристві «Авдіївський коксохімічний завод» до пільгового стажу за Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із шкідливими та важкими умовами праці відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 07.07.1987 по 31.07.1987 на вокзалі ст.Ясинувата Донецької залізничної дороги та зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 25.06.2016 по 31.03.2022 на посаді оператора коксосоргувалки у виробництві коксового цеху №2 (КЦ №2) на Приватному акціонерному товаристві «Авдіївський коксохімічний завод», з дати звернення за призначенням пенсії, а саме - з 29.07.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 496,20 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 496,20 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін