Справа № 420/36347/23
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 (далі - позивач), в інтересах якої діє адвокат Тарасенко Дар`я Юріївна, звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - відповідач, ГУДМС України в Одеській області), в якому просить:

визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 22.02.2022 набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». На підтвердження набуття громадянства України видано довідку про реєстрацію громадянином України № 512-000006918 від 22.02.2022 та тимчасове посвідчення громадянина України типу IN № ОТ031923 від 12.08.2022 з терміном дії до 22.02.2024. Позивач зобов`язалася протягом 2 років припинити громадянство російської федерації відповідно до вимог Закону України «Про громадянство України» та надати документи на підтвердження припинення громадянства російської федерації. Позивач має припинити громадянство російської федерації до 22.02.2024. Чинна в рф процедура виходу з російського громадянства особами, які мають документи про право на проживання в інших державах, вимагає звернення з цим питанням виключно до консульських установ рф у відповідній країні. Тобто для припинення громадянства російської федерації позивач має подати заяву із відповідними документами до Посольства рф в Україні. Відповідно станом на сьогодні консульські установи рф на території України не функціонують, записатись на прийом до посольства рф в Україні неможливо. Позивач з об`єктивних причин не може звернутися до уповноважених органів рф із клопотанням про припинення громадянства російської федерації. Згідно п. 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженому Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 № 588/2006), особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон. Позивачем направлено до відповідача супровідний лист до декларації, в якому вона виклала обставини та просила прийняти у неї декларацію про відмову від іноземного громадянства для оформлення паспорта громадянина України. Разом із супровідним листом подано декларацію про відмову від іноземного громадянства (згідно зразка, затвердженого Наказом МВС України 16.08.2012 № 715, форма 45), копію тимчасового посвідчення громадянина України, копію довідки про реєстрацію місця проживання, копію листа мзс рф. Від відповідача надійшов лист про відмову у прийнятті декларації у зв`язку з відсутністю у позивача підстав для подачі декларації замість документа про припинення іноземного громадянства. Відповідач посилається на те, що ОСОБА_3 як особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 28.12.2023 провадження у справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.01.2024 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач позов не визнає.

Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що 24.11.2021 позивач ОСОБА_2 звернулася до ГУ ДМС в Одеській області з заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. Одночасно (24.11.2021) із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням - ОСОБА_3 , взяла на себе зобов`язання припинити громадянство російської федерації протягом двох років, з моменту набуття громадянства України, і подати/надати до органу, що видав їй тимчасове посвідчення громадянина України документ про припинення громадянства російської федерації. 22.02.2022 позивач набула громадянство України за територіальним походженням, відповідно до частини 1 ст.8 Закону України «Про громадянство України». Згідно з частиною 2 статті 8 Закону для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою про набуття громадянства України позивачем подавалося власноручно підписане зобов`язання припинити іноземне громадянство за формою 10, встановлене вище вказаним Наказом. За приписами абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Згідно до абз. 13 ч. 1 ст. 1 Закону незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Зазначені норми, свідчить, що особа мала подати клопотання про припинення громадянства іноземної держави та уповноважені органи держави громадянської належності прийняли таке клопотання, але документ про припинення громадянства не отримано з незалежних від неї причин.

Відповідно до поданого документа позивач зобов`язувалася протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство російської федерації і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України документ про припинення громадянства російської федерації, виданий уповноваженим на те органом російської федерації.

У разі неотримання з незалежних від неї причин документа про припинення громадянства російської федерації позивач зобов`язувалася подати декларацію про відмову від громадянства російської федерації і повернути національний паспорт громадянина російської федерації до уповноваженого органу російської федерації.

За приписами ч. 5 ст. 8 Закону іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до п. 5 ч. 6 Закону для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) може бути подано, зокрема iнoзeмцeм, його подружжям, які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.

На підставі рішення Головного управління ДМС в Одеській області про набуття громадянства України позивач ОСОБА_3 12.08.2022 була документована тимчасовим посвідченням громадянина України на термін дії до 22.02.2024. На даний час до ГУ ДМС в Одеській області не надійшло документально підтверджених документів, які засвідчували б виконання позивачем ОСОБА_3 вимог частин 2, 5 статті 8 Закону, а саме: документів про припинення громадянства російської федерації та повернення національного паспорта громадянина російської федерації до уповноваженого органу російської федерації.

Тобто взяті на себе зобов`язання позивач ОСОБА_3 не виконує, чим порушує законодавство України.

05.09.2023 за вх. №. М-530/6/5101-23 надійшов супровідний лист в додатках до якого долучена «Декларація про відмову від іноземного громадянства» від 01.09.2023 та 03.10.2023 Головним управлінням ДМС в Одеській області листом № М-530/6/5101-23/5100.4.5/773-23 надано відповідь та роз`яснення, що громадянка ОСОБА_3 зобов`язана/повинна виконати подане нею зобов`язання і припинити іноземне громадянство російської федерації, оскільки законодавством російської федерації встановлено виключно процедуру оформлення виходу з громадянства російської федерації.

Зазначений лист від 03.10.2023 № М-530/6/5101-23/5100.4.5/773-23 є виключно відповіддю на подану «Декларація про відмову від іноземного громадянства» від 01.09.2023, а не рішенням про відмову в прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації.

Окрім цього, форма декларації про відмову від іноземного громадянства передбачена п.п. 1.1 п. 1 наказу МВС України «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку» від 16.08.2012 №715 (Форма 45).

Декларація від 01.09.2023 подана ОСОБА_3 не відповідає встановленій п.п. 1.1 п. 1 наказу МВС України формі 45, що поряд з іншими обставинами також унеможливлює її розгляд.

Обов`язковою передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежною від особи є факт звернення/прийняття клопотання такої особи уповноваженим органом держави її громадянства, в даному випадку російською федерацією. Доказів того, що з дати реєстрації позивача ОСОБА_3 громадянином України, тобто з 22.02.2022 і теперішнього часу, позивач зверталася до дипломатичних (консульських) представництв російської федерації в Україні саме з клопотанням про припинення громадянства російської федерації і воно було прийнято від неї до розгляду не надано.

За таких обставин дії працівників міграційної служби є законними, правомірними та такими, що не су перечать діючим нормам законодавства, що регулює правові питання щодо прийняття заяв про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти у ОСОБА_3 декларацію про відмову від громадянства російської федерації замість документа про припинення громадянства російської федерації» відповідач зазначає, що суб`єкти владних повноважень відповідно до актів законодавства користуються певною свободою розсуду при вирішенні питань, віднесених до їх компетенції, тобто наділені дискреційними повноваженнями. Суд не може приймати рішення, яким покладати обов`язок на міграційну службу діяти всупереч законодавству України, а саме прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства. Зазначене питання не віднесено до компетенції суду, а відповідно до положень Закону віднесено до виключної компетенції ДМС України.

Вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою та безпідставною, оскільки розмір гонорару у сумі 10000,00 грн не є справедливим, розумним, та співмірним, зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, тощо.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

23.01.2024 до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що зразок декларації про відмову від іноземного громадянства, затверджений як наказом МВС України № 715, так і наказом МЗС України № 389 є ідентичним за своїм змістом. У поданій відповідачу декларації про відмову від іноземного громадянства як незалежну від Позивача причину неотримання документа про припинення іноземного громадянства ОСОБА_3 було вказано «процедура оформлення припинення громадянства (підданства) російської федерації не здійснюється», що повністю відповідає положенням Закону України «Про громадянство України». Відмовляючи в прийомі декларації, відповідач не посилався на невідповідність форми.

Доводи відповідача, що позивач подала декларацію не встановленої форми, і що це свідчить про неможливість її розгляду, є проявом надмірного формалізму, що є неприпустимим та порушує принцип верховенства права.

Жодних змін в чинному законодавстві щодо пролонгації строку тимчасового посвідчення громадянина України або надання таким особам права виконати своє зобов`язання в інший спосіб не було прийнято, що ставить позивача у невизначене становище. Після закінчення строку чинності тимчасового посвідчення громадянина України ОСОБА_3 не матиме жодного документу, який буде в розумінні чинного законодавства України підтверджувати її особу та її законне перебування на території України, що призведе до порушення її законних прав, передбачених Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами.

Позивач просить позов задовольнити.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини, судом встановлено наступне.

24.11.2021 позивач ОСОБА_2 звернулася до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.

Одночасно (24.11.2021) із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_3 , взяла на себе зобов`язання припинити громадянство російської федерації протягом двох років, з моменту набуття громадянства України, і подати/надати до органу, що видав їй тимчасове посвідчення громадянина України документ про припинення громадянства російської федерації.

22.02.2022 позивач набула громадянство України за територіальним походженням, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України».

На підтвердження набуття громадянства України ОСОБА_3 видано довідку про реєстрацію особи громадянином України № 512-000006918 від 22.02.2022 та тимчасове посвідчення громадянина України № ОТ031923 від 12.08.2022 з терміном дії до 22.02.2024.

05.09.2023 за вх. № М-530/6/5101-23 до відповідача надійшов лист ОСОБА_1 , до якого долучено декларацію про відмову від іноземного громадянства від 01.09.2023.

Відповідно до декларації від 01.09.2023 ОСОБА_2 відмовляється від іноземного громадянства (підданства) російської федерації у зв`язку з тим, що існують незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) російської федерації, а саме процедура оформлення припинення громадянства (підданства) російської федерації не здійснюється.

Головне управління ДМС в Одеській області на звернення щодо отримання громадянства України листом № М-530/6/5101-23/5100.4.5/773-23 від 03.10.2023 повідомило, що частиною другою статті 8 Закону України «Про громадянство України» зазначено, що для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається, зокрема, іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство. Частиною п`ятою зазначеної статті зазначено, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. З долучених до звернення документів вбачається, що підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства відсутні. Питання припинення громадянства російської федерації не належить до компетенції ДМС.

Позивач не погоджується із вказаною відмовою відповідача, вважає її протиправною, відтак звернулася із цим позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні приписи законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі - Закон № 2235-III).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 2235-III громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Положенням статті 6 Закону № 2235-III закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №2235-ІІІ особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно з частиною 5 статті 8 Закону №2235-III іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2235-III зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно з частиною 8 статті 8 Закону №2235-III особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2235-III декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №2235-III іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 9 Закону №2235-III однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців). Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Судом встановлено, що позивач набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», що підтверджується довідкою № 512-000006918 від 22.02.2022.

На підставі вказаної довідки, позивачу 12.08.2022 видано тимчасове посвідчення громадянина України, строком дії до 22.02.2024.

У зв`язку із набуттям громадянства України, позивачем подано зобов`язання про припинення громадянства російської федерації.

З 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Наступними Указами продовжено строк дії воєнного стану, який діє станом і на час розгляду цієї справи.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України посольство російської федерації в Україні припинило свою роботу в Україні.

Позивач з метою отримання інформації щодо припинення громадянства російської федерації звернулася до міністерства закордонних справ рф. У відповіді на звернення міністерство закордонних справ російської федерації листом № 14212/кд-гр від 24.05.2023 повідомило, що діяльність російських закордонних установ в Україні призупинено з 24.02.2022, прийом громадян не ведеться. Для виходу з громадянства рф ОСОБА_3 потрібно звернутися із відповідною заявою в консульство рф в Україні після відновлення роботи консульських установ рф на території України.

Позивач з метою припинення громадянства російської федерації зверталася до консульського відділу посольства рф Молдові з питанням щодо можливості подачі документів про припинення громадянства рф до цього консульства у зв`язку з припиненням діяльності консульських установ рф в Україні. Позивач отримала офіційну відповідь, що згідно чинного законодавства рф документи на вихід з громадянства подаються за місцем проживання заявника і обов`язковим для подачі є документ, підтверджуючий дозвіл на проживання на території Молдови. При цьому консульство зазначило, що у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_3 зазначеного дозволу її заява не може бути розглянута.

Крім того, ОСОБА_3 зверталася до консульського відділу посольства рф в Республіці Кіпр з питанням щодо припинення громадянства росії в цьому посольстві, де отримала ідентичну відповідь про неможливість виходу з громадянства рф без дозволу на проживання на території Кіпру.

На переконання суду, вказане є підтвердженням активних дій позивача, спрямованих на вихід із російського громадянства.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2235-III незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства - є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

На думку суду, у зв`язку з призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні та зупинення всіх дипломатичних зв`язків з країною-агресором позивач була позбавлений можливості подання заяви до посольства рф про вихід з громадянства.

Суд враховує, що консульські установи країни агресора, які розміщені на території України, станом на сьогодні закриті та не функціонують, що унеможливлює позивачем подати документи про відмову від російського громадянства та відповідно отримати документи про припинення громадянства рф.

У той же час, зміни у зв`язку з військовою агресією рф до законодавства щодо неотримання документа при припинення громадянства рф з незалежних причин не вносилися, що ставить позивача у невизначене становище.

З огляду на вищезазначене, позивач мала право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства рф наразі не є можливим.

З огляду на це, відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону № 2235, позивач має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Тому, відмова відповідача у прийнятті у позивача декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації є протиправною, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

При обранні способу захисту прав позивача у даному випадку суд враховує приписи статті 245 КАС України та зазначає наступне.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 у справі № 804/1469/17 та від 10.04.2019 у справі № 826/11251/18.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що слід зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні та прийняти відповідне рішення.

Доводи відповідача щодо неналежної форми декларації, які викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими, оскільки не слугували підставою для відмови в прийнятті в позивача декларації від 01.09.2023 про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи відповідача не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та згідно із ч. 3 ст.139 КАС України судові витрати позивача зі сплати судового збору у сумі 536,80 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то суд враховує клопотання позивача про те, що він має намір на підставі ч. 7 ст. 139 КАС України подати докази на підтвердження розміру цих витрат. Таким чином, це питання буде вирішено в порядку, визначеному статтею 252 КАС України.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) повторно розглянути звернення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні та прийняти відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний