Справа № 520/36699/23
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року № 520/36699/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом 4-го (Харківського) прикордонного загону Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_1 () до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

стягнути з відповідачці на користь 4-го (Харківського) прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) збитки у розмірі 19 243,50 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 проходила військову службу в лавах 4-го (Харківського) прикордонного загону Державної прикордонної служби України Військової частини НОМЕР_1 . Наказом начальника 4го (Харківського) прикордонного загону Державної прикордонної служби України №381-ОС від 04.11.2022 штаб-сержантка ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, на підставі рапорту на підставі абз. 10 підпункту «г», пункту 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме військовослужбовці, які самостійно виховують дитину(дітей) віком до 18 років, під час дії правового режиму воєнного стану. У зазначеному наказі встановлено суму донарахування та виплати, а саме 19 243,50 гривень. Оскільки, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено здійснення виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби військовослужбовцям, що були звільнені на підставі абзацу 10 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому підстава за якою відповідачка була звільнені з військової служби не передбачена переліком сімейних обставин та інших поважних причин через яку відповідача було звільнено з військової служби затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 як того вимагає абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» яким і передбачена відповідна виплата. Позивач вважаючи, що такою виплатою відповідачем заподіяна шкода звернувся до суду про стягнення збитків у розмірі 19 243,50 гривень.

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана ним.

Відповідачка надала відзив на позов у якому позовні вимоги не визнала та зазначила, що позивач хибно трактує положення законодавства та всупереч норм закону, безпідставно намагається стягнути отриману на законних підставах одноразову грошову допомогу при звільнені. В постанові Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 на яку посилається позивач відсутнє посилання про її застосування виключно у мирний час. Прямий законодавчої заборони для виплати одноразової допомоги звільненим через сімейні обставини під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану військовослужбовцям абз.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на час звільнення відповідача зі служби не містить. Виплата одноразової грошової допомоги 19243,50грн. не може бути кваліфікована як заборгованість та спричинення збитків, та позивач безпідставно посилається на положення Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі». Просить у задоволені позовних вимог відмовити.

Позивачем надано відповідь на відзив у якій він звертає увагу суду, що в даному випадку підставами нездійснення виплати одноразової грошової допомоги при звільнені є не відсутність у позивача достатніх років вислуги, а те, що підстава звільнення(сімейні обставини або інші поважні причини) через яку відповідача було звільнено з військової служби не передбачена переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України 12.06.2013р. №413 як того вимагає абз.2ч.2 ст.15«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» яким і передбачена відповідна виплата.

Відповідачкою надані заперечення на відповідь у яких зазначено, що з доводами позивача не погоджується, просить в задоволені позову відмовити та оскільки вона зверталась за правовою допомогою просить стягнути з позивача понесені нею витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) , зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Наказом начальника 4го(Харківського) прикордонного загону Державної прикордонної служби України №381-ОС від 04.11.2022р. штаб-сержантка ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, на підставі рапорту на підставі абз.10 підпункту «г», пункту 3 ч.5 ст.26Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як таку,що самостійно виховує дитину віком до 18 років. У наказі зазначено, що відповідно до підпункту 4 ч.9 розділу VІ інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018р. №558, виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення на день звільнення за 05(п`ять) повних календарних років військової служби в сумі 19243,50грн..

Позивач вважаючи, що зазначена сума була нарахована помилково, оскільки, ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено здійснення виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби військовослужбовцям, що були звільнені на підставі абзацу 10 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звернувся до суду щодо стягнення коштів понесених збитків.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна правова норма міститься в абзаці 4 пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі - Порядок № 393).

Відповідно до абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII та абзацу третього пункту 10 Порядку № 393 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на таку одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.

Суд зазначає, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, такі військовослужбовці мають права на спірну одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах). При цьому, розмір такої одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

Згідно з пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Як встановлено судом, в наявному в матеріалах справи витягу з наказу начальника НОМЕР_3 го прикордонного загону Державної прикордонної служби України за №381-ОС від 04 листопада 2022р. «Про особовий склад» , зазначено: «припинити(розірвати) контракт, звільнити з військової служби в запас, виключити зі списків особового складу та всіх видів забезпечення штабс - сержанта ОСОБА_1 (П-037624), техніка - начальника складу групи матеріально-технічного забезпечення зв`язку відділення зв`язку та інформаційних систем, за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років), пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вислуга років станом на 04 листопада 2022року становить: календарна 12 років 07 місяців 21 днів; пільгова 00 років 00 місяців 00 днів; трудовий стаж 16 років 02 місяця 08 днів; вислуга років для призначення пенсії складає 28 років 09 місяців 29 днів. Відповідно до пункту 4 частини 9 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018р. №558, виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення на день звільнення за 05 (п`ять) повних календарних років військової служби в сумі 19 243,50 грн»

Отже враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідачка, як військовослужбовець, що звільнена з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) за наявності календарної вислуги років - 12 років 07 місяців 21 днів (тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Щодо твердження позивача, що постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013року №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» не передбачено таку сімейну обставину або іншу поважну причину як «один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років» суд зазначає, що п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було доповнено підпунктом «г» згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян» № 2169-IX від 01.04.2022. При цьому Закон України має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

За приписами частини другої цієї ж статті до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом другим частини другої статті 15 Закону № 2011-XII визначено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку відмову у задоволенні позову.

Частиною 5 ст. 139 КАС України передбачено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено, а також за відсутності в матеріалах справи належним чином підтверджених понесених витрат відповідачем на правову допомогу, судом не проводиться розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову 4-го (Харківського) прикордонного загону Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_1 () до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про відшкодування завданої шкоди державі - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.