Справа № 755/13085/22
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року м.Київ № 755/13085/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з даним позовом, просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму в розмірі 9407,43 грн. як шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави грошових коштів.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року в позові відмовлено.

Позивач військова частина НОМЕР_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2023 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року скасовано, провадження у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави грошових коштів закрито. Роз`яснено позивачу, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду та що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови він може звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.06.2023 передано справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави грошових коштів, до Київського окружного адміністративного суду, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.

Вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа розподілена судді Лисенко В.І.

Згідно з частиною другою статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Ухвалою суду від 24.07.2023 подану позовну заяву залишено без руху, позивачеві визначено строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 10.08.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги Військової частиниА0543 до ОСОБА_1 обґрунтовані порушеннями з боку останнього положень законодавства України, внаслідок яких здійснено переплату сум грошового забезпечення військовослужбовців в розмірі 9407, 43 коп., чим завдано збитків державі на вказану суму.

У встановлений ухвалою суду строк відповідачем подано відзив на позов, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що самовільно службу не покидав. Захищаючи країну від збройної агресії російської федерації потрапив з іншими військовослужбовцями в полон, з якого йому вдалося втекти. Стверджував, що позивач протиправно позбавив його права на отримання всіх видів забезпечення, що є порушенням ч. 2 ст. 24 Закону №2232- XII та Порядку №260. Вказує, що саме день внесення відповідних відомостей до ЄРДР про військовослужбовця обумовлено як можливість початку призупинення військової служби особи, що самовільно залишила військову частину. Однак, наказ, яким константовано самовільне залишення військової частини позивачем внесено 11.06.2022, а відомості до ЄРДР внесені 04.06.2022.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримує, заперечує проти доводів, викладених у відзиві на позов, а також наполягає на їх задоволенні з підстав, викладених у позові.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Старший солдат ОСОБА_1 , старший стрілець взводу охорони роти охорони та забезпечення бази зберігання інженерних боєприпасів та майна військової частини НОМЕР_1 призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.03.2021 № 3, проходив військову службу у Базі зберігання інженерних боєприпасів та майна військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .

01.03.2022 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2022 № 134 "Про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини за лютий 2022 року" наказано, зокрема, особам офіцерського, рядового, сержантського та старшинського складу, як проходять військову службу за контрактом, проведено з відповідачем необхідні розрахунки та нараховане грошове забезпечення військовослужбовця за лютий 2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2022 № 260 "Про результати проведення службового розслідування" встановлено, що, зокрема, ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину 26.02.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2022 № 266 "Про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини за березень 2022 року" старшому солдату ОСОБА_1 здійснено перерахунок грошового забезпечення за лютий та позбавлено премії повністю.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.06.2022 № 784 "Про результати проведення службового розслідування" наказано відобразити в облікових реєстрах фінансово-економічної служби невідшкодовані нестачі бюджетних коштів до повернення на службу військовослужбовців, зокрема, старшого солдата ОСОБА_1

04.06.2022 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , зокрема ОСОБА_1 , Територіальним управлінням ДБР, розташованого у місті Полтаві відкрите кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000160 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ст. 407 ч. 5 КК України.

Відповідно до довідки-розрахунку Військової частини НОМЕР_1 суми грошового забезпечення за лютий 2022 року ОСОБА_1 виплачено грошове забезпечення у розмірі 15897,88 грн.

З довідки розрахунку суми грошового забезпечення ОСОБА_1 вбачається, що в період 26.02.2022 по 28.02.2022 року відповідачу нараховане грошове забезпечення, зокрема, оклад за військове звання у розмірі 64,29 грн., посадовий оклад у розмірі 292,50 грн., надбавка за вислугу років у розмірі 89,20 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань у розмірі 289,73 грн., індексація у розмірі 72,04 грн.

Також, відповідачу нарахована та виплачена премія за лютий 2022 року у розмірі 8599,50 грн.

Відповідач не заперечує щодо отримання зазначених коштів.

Позивач вказує, що оскільки дана переплата відбулася внаслідок дій відповідача, які мають ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, можна дійти висновку, що дана виплата була здійснена в результаті недобросовісності з боку набувача.

Позивач не погоджується із таким діями відповідача у зв`язку з чим, з метою захисту порушеного права позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам, якими обґрунтовано вимоги і відзиви учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом першим статті 3 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-ХІІ «Про Збройні Сили України», статтями 1, 10 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV «Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Згідно з статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 15 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Таким чином, з дня самовільного залишення відповідачем військової частини, останній втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, частина перша статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом частини першої статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

04.06.2022 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , зокрема ОСОБА_1 , Територіальним управлінням ДБР, розташованого у місті Полтаві відкрите кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000160 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ст. 407 ч. 5 КК України.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач був відсутній на військовій службі без поважних причин, виплачене відповідачу в період 26.02.2022 по 28.02.2022 року грошове забезпечення у розмірі 666,82 грн. мають бути відшкодовані відповідачем позивачу в повному обсязі.

Також під час розгляду справи судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2022 № 266 "Про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини за березень 2022 року" старшого солдата ОСОБА_1 старшого стрільця взводу охорони роти охорони та забезпечення бази зберігання інженерних боєприпасів та майна здійснено перерахунок грошового забезпечення за лютий та позбавлено премії повністю, однак за лютий 2022 року відповідачу премія нарахована та виплачена у повному розмірі у сумі 8599,50 грн.

Так, враховуючи факт позбавлення відповідача премії за лютий 2022 року відповідно до вищевказаного наказу, премія за лютий 2022 року має бути відшкодована відповідачем позивачу в повному обсязі.

Отже, відповідач своїми діями призвів до того, що він без належних правових підстав отримав кошти, у вигляді грошового забезпечення в період 26.02.2022 по 28.02.2022 року у розмірі 9266,32 грн., до якої входить оклад за військове звання у розмірі 64,29 грн., посадовий оклад у розмірі 292,50 грн., надбавка за вислугу років у розмірі 89,20 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань у розмірі 289,90 грн., індексація у розмірі 72,04 грн. та премія у розмірі 8599,50 грн., а отже за змістом зобов`язань, що виникають внаслідок збереження або набуття майна без достатньої правової підстави у позивача виникло право на повернення безпідставно отриманого відповідачем майна, і виник обов`язок відповідача повернути безпідставно одержане майно.

Суд вважає не приймає до уваги доводи відповідача щодо застосування до нього ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII, якою передбачено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, оскільки факт перебування його в полоні чи спростування такого досліджується в межах кримінального провадження № 0000160 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 5 ст. 407 ч. 5 КК України та відповідна правова оцінка даному факту можлива лише після завершення даного кримінального провадження.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов слід задовольнити повністю.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 , ВЧ НОМЕР_1 ) кошти в сумі 9 266 (дев`ять тисяч двісті шістдесят шість) грн. 32 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави грошового забезпечення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.