Справа № 160/19796/23
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 березня 2024 рокуСправа №160/19796/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №160/19796/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом - задоволено.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом (депозитом) за договором банківського вкладу №77497 від 11.02.2015 у розмірі 165000 (сто шістдесят п`ять тисяч) грн за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1650 (одна тисяча шістсот п`ятдесят) грн.

13.11.2023 до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 , в якому просить суд вирішити питання про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб () на користь позивача судові витрати, пов`язані з оплатою правничої (правової) допомоги адвоката у розмірі 21750,00 грн.

В обґрунтування поданого клопотання представником зазначено, що з метою отримання професійної правової допомоги щодо ведення даної справи, ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 03/20 від 11 лютого 2020 року та додатки до нього, які є невід`ємними частинами вказаного договору. Відповідно до п. 1 додатку № 1 до договору сторони домовились, що вартість наданих послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правничої (правової) допомоги № 03/20 від 11 лютого 2020 року складає 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок за 1 (одну) годину роботи адвоката. Згідно п. 2 додатку № 1 до договору сторони домовились, що оплата послуг адвоката здійснюється клієнтом готівкою по фактичному виконанню адвокатом доручення, яким є день ухвалення Дніпропетровським окружним адміністративним судом рішення за результатом розгляду справи 160/19796/23 або протягом п`яти днів з дня ухвалення у справі судового рішення. Відповідно до пунктів 2, 3 акту виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої (правової) допомоги № 03/20 від 11 лютого 2020 року, складеного 09 листопада 2023 року, вартість наданих адвокатом клієнтові послуг складає 21750 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят) гривень. Клієнт сплачує вартість наданих послуг адвокатові готівкою у день підписання даного акту. З огляду на наведене, ОСОБА_1 сплатив, а адвокат отримала готівкою вартість наданих послуг по їх фактичному виконанню. З огляду на викладене, просить суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду в суді справи.

Згідно з ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки судове рішення у справі №160/19796/23 прийнято в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), розгляд заяви представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у цій справі, також, здійснюється в порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши заяву про розподіл судових витрат, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених норм дає суду підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

До позовної заяви представником позивача, зокрема, надано:

- ордер про надання правової допомоги, виписаний адвокатом Чередник І.О.

До заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу додано:

- копію договору про надання правничої (правової) допомоги №03/20 від 11.02.2020;

- розрахунок вартості однієї години надання послуг згідно умов укладеного договору про надання правничої (правової) допомоги №03/20 від 11.02.2020;

- копію акту виконання робіт (надання послуг) за договором про надання правничої (правової) допомоги №03/20 від 11.02.2020, складений 09.11.2023;

- копію прибуткового касового ордеру №12 від 09.11.2023;

- копію квитанції до прибуткового касового ордеру №12 від 09.11.2023.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим, за приписами ч. 3 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 цієї статті).

З аналізу наведених норм процесуального закону видно, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі.

Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 в ухвалі від 07.07.2023 зауважила, що вказівка у ч. 7 ст. 139, ч. 3 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження визначені у ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України і серед іншого передбачають, що за цією процедурою не проводяться судові дебати.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання, а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.07.2023 у справі №160/16902/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як видно з матеріалів справи, представник позивача у позові хоч і зазначила про те, що понесені позивачем витрати складаються з витрат, в тому числі, на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, та у прохальній частині позову просила вирішити питання щодо розподілу судових витрат, однак докази на їх підтвердження не були подані в межах строку, встановленого Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, позивач в позовній заяві не зазначила, що відповідні докази будуть подані після ухвалення судом рішення по суті у відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Документи на підтвердження понесених витрат на адвоката були подані до суду 13.11.2023, тобто після винесення рішення у справі, при цьому представником позивача у клопотанні про стягнення судових витрат на адвоката не обґрунтовано поважних причин не подання в строк доказів на підтвердження понесених витрат у справі.

Суд повторно зазначає, підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Поряд з цим, документи, долучені до клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, зокрема, акт виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої (правової) допомоги №03/20 від 11.02.2020, датований 09.11.2023, що виключає його існування до ухвалення рішення по суті.

При цьому, позивачем не обґрунтовано неможливості подання до суду договору №03/20, з огляду також на ту обставину, що він датований 11.02.2020, а відтак мав бути в разі його фактичного існування.

Долучений Додаток 1 до договору №03/20 взагалі не містить дату його складання та підписання сторонами, що унеможливлює встановлення обставин щодо моменту погодження сторонами вартості години роботи адвоката у справі №160/19796/23.

Крім того, долучені Додатки 1 та 2 до договору №03/20 не передбачені самим договором №03/20, що ставить під сумнів доводи представника про те, що вони складені відповідно до договору та є його невід`ємною частиною.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, зважаючи, що рішенням суду від 07.11.2023 було вирішено питання щодо стягнення судових витрат зі сплати судового збору, а інших доказів на підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних із розглядом даної справи, суду не надавались, суд не знаходить підстав для ухвалення додаткового судового рішення, а тому клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Чередник Ірини Олександрівни про стягнення судових витрат на правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 139, 252, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Чередник Ірини Олександрівни про стягнення судових витрат на правничу допомогу у справі №160/19796/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський