Справа № 420/19340/22
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач 1), Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті(далі відповідач 2), в якій позивач просив:

- визнати протиправними дії Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки щодо порядку проведення рейдової перевірки транспортного засобу, яка сталася 24.10.2022 р. на а/д М-14 Одеса - Мелітополь 21км+434м та скасувати прийняту за її наслідками постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті №190721 від 28.11.2022 р. про застосування до ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) адміністративно господарського штрафу у розмірі 8500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в грудні 2022 року позивач поштою отримав від Відділу державного нагляду (контролю) в Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті постанову №190721 від 28.11.2022року про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500,00 грн. за порушення абз. 14 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Під час ознайомлення з матеріалами справи з`ясувалося, що 24.10.2022 року на а/д М-14 «Одеса-Мелітополь» 21км+434м працівниками Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті було проведено рейдову перевірку транспортного засобу позивача марки DAF д/н НОМЕР_2 з напівпричепом марки KNAPEN д/н НОМЕР_3 , під час якої здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу та встановлено перевищення вагових параметрів навантаження на одиночну вісь тягача (12,55т. замість допустимих 11,50 т), що є порушенням абз. 14 ч.1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

За результатами габаритно-вагового контролю працівниками відповідача відносно транспортного засобу ОСОБА_1 було складено: довідку №0063369 від 24.10.2022року про результати здійснення габаритно-вагового контролю; акт №0072502 від 24.10.2022р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

За результатами рейдової перевірки працівниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було оформлено Акт №346887 від 24.10.2022 року.

28.11.2022 року Відділом державного нагляду (контролю) в Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті за результатами розгляду Акту №346887 від 24.10.2022 року винесено постанову №190721 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500,00 грн. за порушення абз. 14 ч.1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Так, позивач вказує, щозаконом чітко визначено відмінність між особою яка володіє майновими правами на транспортний засіб та особою, яка використовує його або безпосередньо, або через водія для здійснення перевезень. Очевидно, що власник та перевізник можуть бути як однією особою так і різними. Згідно товарно-транспортної накладної №175 від 23.10.2022року, яка надавалася працівникам Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті під час перевірки, автомобільним перевізником зазначена ОСОБА_2 . Тобто інша ніж позивач особа. Про цьому, 10.02.2022т року позивач уклав нотаріально посвідчений Договір найму (оренди) транспортного засобу зареєстрований в реєстрі за №84, згідно якого передав належні йому транспортні засоби в оренду ОСОБА_2 . Отже, саме вищезазначена товарно-транспортна накладна та цей договір, на думку позивача, є належними документами, що вказують на особу, яка на законних підставах використовувала транспортні засоби позивача під час перевезення вантажів в спірних правовідносинах. І саме ця особа, як перевізник, має нести відповідальність за порушення законодавства в сфері автомобільного транспорту, а не позивач. Обов`язок відповідача-1 полягав у встановленні перевізника в спірних правовідносинах шляхом дослідження документу, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах та товарно-транспортної накладної, однак він обмежився лише свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів, що призвело до винесення відповідачем-2 протиправної постанови. Отже, оскільки в даному при перевезенні вантажу 24.10.2022року транспортний засіб позивача використовувала інша особа - ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними доказами, притягнення позивача до відповідальності в якості перевізника за порушення законодавства в сфері автомобільного транспорту та визначення йому грошових зобов`язань є протиправним.

Щодо перевищення транспортним засобом вагових параметрів, позивач вказує, що відповідно до товарно-транспортних накладних транспортні засоби позивача здійснювали перевезення подільного сипучого вантажу - шроту соняшникового, який є рухомим під час маршруту транспортного засобу, його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що в свою чергу не дає можливості з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень. На промислових об`єктах по території України відсутні ваги, що визначають навантаження на кожну вісь транспортного засобу під час його навантаження. Визначається лише загальна маса транспортного засобу на автомобільних вагах у вигляді платформи, на яку поміщається увесь транспортний засіб. Тобто перевізник позбавлений фізичної можливості провести зважування кожної вісі транспортного засобу в місті завантаження, водій він може контролювати навантаження лише загальної маси транспортного засобу. Враховуючи той факт, що транспортний засіб позивача і так був завантажений менше дозволеної норми, що підтверджується як товарно-транспортною накладною на вантаж так іпоказниками зважування у пункті ГВК.

Також позивач зазначає, що відповідач не визначив у встановленому законом порядку, що в діях позивача був наявний склад господарського правопорушення, а значить підстав для притягнення до відповідальності у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу, згідно постанови від 10.02.2022року у нього не було. Окрім того, притягуючи позивача, як перевізника до відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідач в постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу мав зазначити, яке саме положення правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами було порушено суб`єктом господарювання. Натомість оскаржувана постанови не містить такого посилання, що також зумовлює протиправність оскаржуваної постанови. Крім того, ані в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, ані в акті перевірки, ані в постанові про застосування адміністративно- господарського штрафу від 28.11.2022 року не вказані технічні прилади якими виявлені та зафіксовані порушення.

Ухвалою від 02.01.2023 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/19340/22 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та виклику сторін.

11.01.2023 року до суду від представника Державноїслужби України з безпеки на транспорті надійшло клопотання про вирішення питання про передачу справи за підсудністю.

11.01.2023 року до суду від представника Державноїслужби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити взадоволенні позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи свою позицію представник Державноїслужби України з безпеки на транспорті вказує, що Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області не вчинялись дії, які б впливали на права та інтереси позивача, оскільки складання матеріалів перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт не є кінцевим результатом проведення перевірки та не змініє правового становища позивача. В даному випадку тільки за результатами встановлення в рамках розгляду матеріалів перевірки, регламентованого Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 правове становище позивача змінюється. Про те, така зміна відбувається не на підставі складених державними інспекторами Укртрансбезпеки документів, а за умови дотримання процедури розгляду справи та прийняття відповідного рішення (постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу).

Щодо твердження позивача про перевізника, представника Державної служби України з безпеки на транспорті, зазначено, що Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 було затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Правила). У відповідності до абзацу 2 пункту 11.1. Правил товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце 8 його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Дана норма є альтернативною, в якій зазначається, що обов`язковою інформацією в товарно-транспортній накладній має бути інформація про перевізника та/або експедитора. Крім того, загальними нормами Правил визначено, що товарно-транспортна накладна - документ на вантаж, а не документ, який визначає автомобільного перевізника. З огляду на зазначене, в ТТН в графі «автомобільний перевізник» може зазначатись не лише безпосередньо автомобільний перевізник, але й експедитор, у зв`язку з чим, ТТН не є документом, на підставі якого достеменно можливо встановити автомобільного перевізника.

Також, представник Державноїслужби України з безпеки на транспорті вважає, що у разі передачі права користування транспортним засобом фізичній або юридичній особі, на підставі договору оренди транспортного засобу, у межах господарських відносин, позивач або орендар повинні були звернутися до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і видачею тимчасового реєстраційного документа на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Крім того, під час проведення перевірки водій не повідомляв інспекторів про наявність договору оренди транспортного засобу або іншого договору, що встановлює правові підстави для користування і (або) розпорядження належним позивачу транспортним засобом. На підтвердження дійсності договору позивачем до позову не додаються підтвердження сплати за користування транспортними засобами. На розгляд справи позивач не з`явився, жодних пояснень не надавав. Саме автомобільний перевізник, який зацікавлений в доведенні своїй позиції, має надати всю інформацію, яка може вплинути на результат розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Щодо посилань позивача, що неможливо встановити якими вагами здійснювалась перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, представник Державноїслужби України з безпеки на транспорті зазначає, що чинним законодавством не встановлено вимоги щодо необхідності зазначення інформації про вимірювальне обладнання, за допомогою якого здійснюється зважування транспортного засобу. Водій під час проведення зважування транспортного засобу не позбавлений права отримати для ознайомлення відповідні документи про сертифікацію вагового комплексу і про його періодичну повірку та пересвідчитись у їх відповідності нормам чинного законодавства. У свою чергу, акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.10.2022 рокуза № 346887, підписаний водієм без зауважень. Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача здійснювався вагами автомобільними електронними для зважування дорожніх транспортних засобів у русі типу 030Т-AS2-PWIA № 394, що мають відповідне свідоцтво про періодичну повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № ПМ32704921.

Кдім того, представник Державноїслужби України з безпеки на транспорті зазначає, що твердження позивача про те, що здійснювалось перевезення сипучого вантажу, відтак під час руху по дорозі можливе переміщення вантажу по всім осям транспортного засобу, є помилковим, з огляду на те, що перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження на вісі транспортного засобу.

Ухвалою від 17.01.2023 року суд здійснив перехід зі спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження та признав підготовче засідання на 15.02.2023 року по справі №420/19340/22.

Підготовче судове засідання призначене на 15.02.2023 року було перенесено у зв`язку з перебуванням судді у відпустці та призначено на 14.03.2023 року.

13.03.2023 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про передачу спраи на розгляд іншого суду.

В підготовче судове засідання, призначене на 14.03.2023 року, представники учасників справи не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином та завчасно.

Ухвалою від 14.03.2023 року суд відповив в задоволенні клопотання представника Державноїслужби України з безпеки на транспорті про передпачу справи за підсудністю.

Ухвалою від 14.03.2023 року суд витребував докази по справі № 420/19340/22, а саме: з Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті копії матеріалів здійснення рейдової перевірки транспортного засобу який належить позивачу; з Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті копії матеріалів, які лягли в основу оскаржуваного рішення; та зупинив провадження у справі до отримання витребуваних доказів.

29.09.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду з Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов лист, що запитувані документи були надані до суду.

Суд призначив підготовче засідання по справі на 25.10.2023 року.

Підготовче судове засідання, призначене на 25.10.2023 року, було перенесено у зв`язку з перебування судді у відпустці. Призначено підготовче судове засідання на 31.10.2023 року.

В підготовче судове засідання, призначене на 31.10.2023 року, сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно. Підготовче судове засідання відкладено на 06.12.2023 року.

В підготовче судове засідання, призначене на 06.12.2023 року, сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно. Підготовче судове засідання відкладено на 19.12.2023 року.

В підготовче судове засідання, призначене на 19.12.2023 року, сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно. Підготовче судове засідання відкладено на 10.01.2024 року.

В підготовче судове засідання, призначене на 10.01.2024 року, сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Ухвалою від 10.01.2024 року суд поновив провадження у справі № 420/19340/22.

Ухвалою від 10.01.2024 року суд залучив до участі у справі № 420/19340/22 у якості другого відповідача Державну службу України з безпеки на транспорті, розпочав спочатку розгляд адміністративної справи зі стадії відкриття провадження у справі та призначив підготовче судове засідання на 07.02.2024 року.

17.01.2024 року до суду від представника Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на позовну заяву, зміст якого анатогічний змісту відзиву, який подавався раніше.

В підготовче судове засідання, призначене на 07.02.2024 року, з`явилася представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Ухвалою суду від 07.02.2024 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 420/19340/22 до судового розгляду на 26.02.2024 року.

В судове засідання, призначене на 26.02.2024 року, з`явилися представники сторін.

У судовому засіданні 26.02.2024 року під час розгляду справи по суті сторони у вступному слові надали свої пояснення щодо змісту та підстав своїх вимог і заперечень щодо предмета позову.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Суд в судовому засіданні з`ясував думку учасників справи щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 26.02.2024 року, суд задовольнив клопотання учасників справи та на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

24.10.2022 року посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби з безпеки на транспорті в ході проведення рейдової перевірки (направлення на рейдову перевірку № 034/В від 24.10.2022 року) на а/д М-14 «Одеса-Мелітополь» 21км+434м проведено перевірку транспортного засобу DAF д/н НОМЕР_2 з напівпричепом марки KNAPEN д/н НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , яким керував водій ОСОБА_3 .

В ход перевірки посадовою особою Укртрансбезпеки було складено довідку №0063369 від 24.10.2022року про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт №0072502 від 24.10.2022р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

За результатами проведення перевірки складено акт №346887 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.10.2022 року, в якому зафіксовано порушення: перевезення подільного вантажу (шрот соняшниковий тостований негранульований) згідно ТТН № 175 від 23.10.2022. При цьому, навантаження на одиночну вісь склало 12,55 т., при дозволених 11,5 т. (перевищення склало 9,1 %). Відповідно до акту перевірки відповідальність за вказане порушення передбачена абзацом 14 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

В акті перевірки, в графі «що належить (найменування автомобільного перевізника, його місце знаходження, прізвище, ініціали та адреса фізичної особи-підприємця)», зазначено: « ОСОБА_2 згідно ТТН №175, ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію».

За результатом розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 28.11.2022 року Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби з безпеки на транспорті, на підставі акту №346887, винесено постанову №190721 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно - господарського штраф у розмірі 8500,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №190721 від 28.11.2022 року, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

В силу частини сьомої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.

Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з частинами сімнадцятої-двадцятої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі також - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі також - Порядок № 1567).

За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі також - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно з частинами першою-другою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

В контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

В цьому контексті основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

Тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Щодо процедури реалізації Укртрансбезпекою своїх повноважень з притягнення суб`єктів господарської діяльності до відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі ненадання всіх документів, визначених статтею 48 указаного Закону, які можуть підтвердити статус такого суб`єкта, зокрема документів, які встановлюють право використання транспортного засобу на законних підставах, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.

Вимогами статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільний перевізник повинен, зокрема:

виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;

забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;

забезпечувати безпеку дорожнього руху.

Закон України «Про автомобільний транспорт» регламентує також загальні положення щодо перевезення пасажирів (глава 7 цього Закону), загальні положення щодо перевезення вантажів (глава 8 цього Закону), положення про міжнародні перевезення пасажирів і вантажів (розділ ІV цього Закону).

Розділом V Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено відповідальність перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Так, відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом у цій справі установлено, що в акті проведення перевірки зазначено, що водій транспортного засобу, щодо якого проводилась перевірка, перевозив подільний вантаж (шрот соняшниковий тостований негранульований) згідно ТТН № 175 від 23.10.2022. При цьому, навантаження на одиночну вісь склало 12,55 т., при дозволених 11,5 т. (перевищення склало 9,1 %).

На підставі указаного акта та за наслідками розгляду Укртрансбезпекою справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем винесена оскаржена постанова, якою до відповідальності притягнули власника автомобіля - позивача.

Суд зазначає, що положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовуються виключно до автомобільного перевізника і не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

Така позиція є сталою та послідовною і неодноразово зазначалась у постановах Верховного Суду у справах цієї категорії, зокрема, у постанові від 22 лютого 2023 року у справі №240/22448/20 та від 22 грудня 2021 року у справі №420/3371/21.

З огляду на зазначене, посадові особи Укртрансбезпеки повинні забезпечити відповідні вимоги Закону України «Про автомобільний транспорт» про те, що понести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт повинен дійсний автомобільний перевізник, тобто особа, яка в момент перевірки здійснювала автомобільне перевезення, при цьому була зобов`язана дотримуватись вимог указаного Закону і, серед іншого, забезпечити водія (та/або іншу уповноважену особу, присутню при перевірці) відповідною документацією, яка є необхідною для повното та всебічного встановлення усіх обставин, які були предметом перевірки.

Як зазначалось вище, водій повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, серед яких є товарно-транспортна накладна.

Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня1997 року, визначено:

Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.

Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні встановлюють, визначають що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).

Судом установлено, що відповідно до товарно-транспортної накладної від 23.10.2022 року № 175, на підставі якої надавались послуги з перевезення вантажу транспортним засобом марки DAF д/н НОМЕР_2 з напівпричепом марки KNAPEN д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , перевізником виступала ОСОБА_2 , а не позивач ОСОБА_1 .

Позивач є власником транспортного засобу, який перевірявся Відділом Укртрансбезпеки.

Разом з тим, як встановлено судом, 10.02.2022 року між ОСОБА_1 (наймодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено Договори найму (оренди) транспортних засобів DAF д/н НОМЕР_2 та напівпричепа марки KNAPEN д/н НОМЕР_3 . Пунктом 1.2 вказаних договорів визначено, що за домовленістю сторін зазначені транспортні засоби можуть використовуватися наймачем при здійсненні підприємницької діяльності. Транспортні засоби здаються в оренду з метою здійснення наймачем транспортних перевезень вантажіа на території України та за її межами для участі в міжнародних перевезеннях.

Відповідач в акті проведення спірної перевірки не зазначив, що йому не було надано інформації про дійсного автомобільного перевізника.

Як вбачається з акту перевірки, в графі «що належить (найменування автомобільного перевізника, його місце знаходження, прізвище, ініціали та адреса фізичної особи-підприємця)», зазначено: « ОСОБА_2 згідно ТТН №175, ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію».

Відповідач не надав жодного доказу того, що під час спірної перевірки автомобільним перевізником був позивач, тобто не спростував доводів останнього щодо безпідставності застосування саме до нього адміністративної відповідальності за встановлені порушення.

Згідно вимог КАС України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Вимогами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач надав суду докази на підтвердження тих обставин, на які посилався під час звернення до суду із цим позовом, які визнані судами належними та допустимих. Відповідач свого відповідного обов`язку не виконав.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник, у цій справі - відповідач, має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, задоволення позовних вимог за відсутності доказів їх безпідставності.

Доводи відповідача про те, що в момент спірної перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки не було надано документів, які підтверджували належне користування транспортним засобом, зокрема тимчасового реєстраційного талону - є неспроможними з огляду на наступне.

У пунктах 65-71 постанови Верховного Суду від 06 липня 2023 року в справі № 560/514/22 викладено висновок про те, що на власника транспортного засобу у разі передачі права керування транспортним засобом іншій особі, не покладається обов`язок з оформлення тимчасового реєстраційного талону. Вирішення питання оформлення тимчасового реєстраційного талону чи ні законодавець залишив на розсуд самого власника.

Указані висновки спростовують відповідні доводи відповідча.

Доводи відповідача щодо ненадання посадовим особам Укртрансбезпеки інших документів на право користування транспортним засобом спростовуються установленими судом у цій справі обставинами, за якими дійсний автомобільний перевізник користувався спірним автомобілем на підставі укладеного між учасниками правовідносин договору оренди. В цьому спорі посадові особи відповідача в акті перевірки не зазначали, що їм не було надано в момент перевірки документи, що засвідчують використання транспортного засобу на законних підставах.

Ці обставини зобов`язаний був установити відповідач під час належного розгляду по суті справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, чого не здійснив і протиправно застосував адміністративну відповідальність не до дійсного автомобільного перевізника, а до власника транспортного засобу. Обов`язок із встановлення дійсного автомобільного перевізника має Укртрансбезпека, яка, у випадку встановлення порушення законодавства про автомобільний транспорт, зобов`язана притягнути до адміністративної відповідальності лише винну в указаних порушеннях особу. При цьому притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не була в момент перевірки автомобільним перевізником є недопустимою, а тягар наслідків у такому випадку несе компетентний контролюючий орган - Укртрансбезпека.

Повно та всебічно оцінивши надані учасниками справи докази, суд вважає, що посадові особи Укртрансбезпеки помилково встановили автомобільного перевізника, на якого згідно вимог закону має бути покладено адміністративну відповідальність за встановлені перевіркою порушення законодавства про автомобільний транспорт, що не спростовано відповідачем, у зв`язку із чим оскаржувана постанова щодо ОСОБА_1 є протиправною та токою, що підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові КАС ВС від 28.12.2023 року у справі № 300/4673/22.

Іншим доводам позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови, в цьому випадку, суд не надає оцінку, оскільки неправильне визначення Укртрансбезпекою дійсного автомобільного перевізника та застосування адміністративної відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт до особи, яка не здійснювала спірного автомобільного перевезення є самостійною підставою для висновку про протиправність оспореної постанови та її скасування.

Щодо вимоги позивача вимог позивача про визнання протиправними дій Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті щодо порядку проведення рейдової перевірки транспортного засобу, яка сталась 24.10.2022 року, суд заначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, дії Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області полягали у здійсненні рейдової перерівки та фіксуванні результатів перевірки в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. Фактично, вказані документи лише фіксують результати рейдової перевірки та, на думку суду, жодним чином не змінюють правового становища позивача, і як наслідок, самостійно не порушують його прав.

Розгляд вказаних документів відповідним органом Укртрансбезпеки та прийняття рішення є окремим етапом, який і породжує правові наслідки для позивача.

Заявляючи окрему вимогу про визнання протиправними дій щодо проведення перевірки позивач не зазначив, які саме його суб`єктивні права та обов`язки були змінені, встановлені або ж припинені після фіксування таких дій в зазначених вище документах.

Суд зазначає, що в даному випадку тільки за результатами встановлення в рамках розгляду матеріалів перевірки, регламентованого Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 правове становище позивача змінюється. Проте, така зміна відбувається не на підставі складених державними інспекторами Укртрансбезпеки документів, а за умови дотримання процедури розгляду справи та прийняття відповідного рішення (постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу).

З огляду на наведене, суд вважає вимоги позивача про визнання протиправними дій Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті щодо порядку проведення рейдової перевірки транспортного засобу, яка сталась 24.10.2022року такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Таким чином, враховуючи задоволення позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн., суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 139, 205, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Успенська,4, м. Одеса,65014), Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Європейська, 155, м. Полтава, 36008), Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150, ) про визнання протиправними дій та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті №190721 від 28.11.2022 року про застосування до ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) адміністративно господарського штрафу у розмірі 8500,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот девяносто дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 19.03.2024 року.

Суддя Г. В. Лебедєва