Справа № 500/2482/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/2482/23 пров. № А/857/15521/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі №500/2482/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя в 1-й інстанції Подлісна І. М.,

час ухвалення рішення 24 липня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 26 липня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом в суд до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати їй, як вдові ОСОБА_2 недоотриманої ним пенсії, виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Тернопільській області» №2021/1766 від 28 жовтня 2021 року з урахуванням раніше виплачених сум на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі №500/9364/21 у розмірі 105900,79 грн та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити їй виплату недоотриманої суми пенсії її чоловіка згідно з рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі №500/9364/21 у період з 01 грудня 2019 року виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Тернопільській області» №2021/1766 від 28 жовтня 2021 року з урахуванням раніше виплачених сум не пізніше трьох місяців із дати набрання законної сили даного рішення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови виплати ОСОБА_1 недоодержаної суми пенсії її померлого чоловіка ОСОБА_2 за період з 01 грудня 2019 року по 30 квітня 2022 року в сумі 105900,79 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити виплату ОСОБА_1 недоодержаної суми пенсії її померлого чоловіка ОСОБА_2 за період з 01 грудня 2019 року по 30 квітня 2022 року в сумі 105900,79 грн з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судове рішення у справі №500/9364/21 виконано та пенсійним органом нараховано доплату пенсії ОСОБА_2 в сумі 105900,79 грн за період з 01 грудня 2019 року по 28 жовтня 2021 року. Зазначає, що позивач помилково обрала спосіб захисту шляхом подання позову про визнання дій, вчинених на виконання іншого рішення суду, у якому спірні правовідносини між сторонами вже були вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення. На думку апелянта, обраний спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, і у такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 02 вересня 1995 року. Останній отримував пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі №500/9364/21 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не проведення перерахунку та виплати основного розміру пенсії ОСОБА_2 з 01 грудня 2019 року на підставі наданої довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області» №2021/1766 від 28 жовтня 2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Тернопільській області» №2021/1766 від 28 жовтня 2021 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Свідоцтвом серії І-ИД підтверджується, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 березня 2023 року та 26 квітня 2023 року позивачка зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою щодо виплати недоотриманої пенсії покійного чоловіка ОСОБА_2 , яка виникла на підставі виконання Пенсійним органом рішення суду у справі №500/9364/21.

Листами від 12 квітня 2023 року та від 10 травня 2023 року Головним управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовлено ОСОБА_1 у виплаті перерахованої за вказаним рішенням пенсії за померлого чоловіка, оскільки вказана особа не є стягувачем за вказаним рішенням.

Наведене і стало підставою для звернення позивачки у суд з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною першою статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а тому наявні підстави для задоволення позову.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Колегія суддів зазначає, що спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) на підставі якого отримував пенсію померлий ОСОБА_2 .

За змістом ч. ст.61 Закону №2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Порядок подання відповідною особою заяви про виплату недоодержаної пенсії, її форма, а також перелік необхідних документів визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Відповідно до п.3 Порядку №3-1 така заява подається заявником до органу, що призначає пенсію.

Згідно з п.9 Порядку №3-1 до заяви про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера додаються такі документи:

1) свідоцтво про смерть пенсіонера;

2) документи, що підтверджують належність членів сім`ї до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника;

3) документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером, та відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку) (для виплати членам сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника).

Зміст ст.61 Закону №2262-ХІІ узгоджується з положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, за змістом ст.1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Ст.1227 ЦК України, зокрема, визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Таким чином, Закон № 2262-ХІІ визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону № 2262-ХІІ зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Лише у разі відсутності у померлого пенсіонера з числа військовослужбовців (інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ) членів сім`ї, які належать до кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або членів сім`ї, які проживали разом із ним на день його смерті, або у випадку, коли вказані особи у межах визначених законом строку не звернулися за отриманням сум пенсії, які належали померлому пенсіонерові, правовідносини пов`язані з отриманням цих сум пенсії, що підлягали виплаті такому пенсіонерові за його життя, стають спадковими.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі №500/9364/21 ОСОБА_2 нараховано доплату до пенсії в сумі 105900,79 грн за період з 01 грудня 2019 року по 28 жовтня 2021 року. Зазначене судове рішення внесено до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Цей факт відповідачем не заперечується.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 дружина на підставі ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" звернулася із заявою до відповідача про виплату усіх належних пенсійних виплат її покійному чоловіку, зокрема, і нарахованої доплати до пенсії на підставі вищезазначеного судового рішення.

Разом з тим, відмовляючи у виплаті коштів, відповідач покликається про те, що у разі смерті заявника рішення суду може бути повторно подано на виконання спадкоємцем разом з ухвалою суду про заміну сторони її правонаступником (а.с. 20 зворот).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вимоги зобов`язального характеру, заявлені позивачем у цій справі, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не допускають правонаступництва, а тому заміна сторони у виконавчому провадженні, у цьому випадку, не є належним способом захисту прав заявника.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2024 року у справі №420/8604/21, від 15 лютого 2024 року у справах №560/14067/21, №420/25417/21.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною першою статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а тому наявні підстави для задоволення позову.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі №500/2482/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 18 березня 2024 року.