Справа № 240/26611/23
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/26611/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , а 09.10.2023 року по дав уточнену позовну заяву про:

- визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100 000,00 грн. та премії за лютий 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити все не нараховане грошове забезпечення, премії та додаткову винагороду, бойові виплати у розмірі 100 000,00 грн., за лютий 2023 року.

Обґрунтовуючи заявлені до Військової частини НОМЕР_1 позовні вимоги вказав, що у лютому 2023 року разом з іншими військовослужбовцям виконував бойові завдання в районі населених пунктів Красна Гора і Парасковіївка Бахмутського району Донецької області. 09.02.2023 року за командою старшого за званням відійшли на іншу позицію. Надалі під час несення служби Позивачу стало відомо, що відносно нього відкрито кримінальне провадження і його притягнено до дисциплінарної відповідальності та позбавлено грошового забезпечення та премії за лютий 2023 року.

Позивач та його представник в уточненому позові зазначили про відсутність кримінального провадження, а матеріали службового розслідування свідчать про відсутність вини Позивача, а тому доповідь про самовільне залишення військової частини - помилкова.

Незважаючи на результати службового розслідування Відповідачу спірні кошти грошового забезпечення за лютий 2023 року не виплачено.

Ухвалою суду від 30.10.2023 року після усунення недоліків позовної заяви та уточнення позовних вимог було відкрито провадження в даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , направив до суду відзив на позов, в якому про позову заперечується і зазначається, що дійсно результатами службового розслідування було встановлено помилковість висновку про самовільне залишення Позивачем 09.02.2023 року району виконання бойових дій (акт службового розслідування №2956 від 19.02.2023 року). Разом з тим, як зазначено у відзиві на позов, мало місце також самовільне залишення Позивачем 11.02.2023 року району виконання бойових дій (взводний опорний пункт "Бетон"). Вказаний факт підтверджено результатами службового розслідування згідно акту №4012 від 06.03.2023 року. Вказаний факт визнав Позивач у своїх поясненнях. За результатами такого службового розслідування був виданий наказ №602 від 06.03.2023 року, відповідно до якого Позивач був позбавлений премії за лютий 2023 року. Самовільне залишення Позивачем 11.02.2023 року місця служби, на думку Відповідача, правомірно стало підставою для позбавлення Позивача додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України №168 від 28.02.2022 року.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов грошового забезпечення військовослужбовців в тому числі під час дії воєнного стану, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII), в редакції що були чинні на день виникнення спору.

За приписами ст.9-2 цього ж Закону № 2011-XII під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов призначення та виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України регулюються правовими нормами постанови КМ України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 22 лютого 2022 р. № 168 (надалі - Постанова № 168), що були чинні на день спірних відносин.

Безспірно, приписами п.1 Постанови № 168 (в редакції на час спірних відносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач, ОСОБА_1 , є військовослужбовцем Збройних Сил України, який у складі Військової частини НОМЕР_1 в лютому 2023 року брав безпосередню участь у бойових діях щодо відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів, а тому відноситься до категорії військовослужбовців, що мають право на отримання додаткової винагороди у розмірах, передбачених постановою №168.

Суть спору між сторонами зведена виключно до наявності чи відсутності підстав для виплати Позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та премії за лютий 2023 року.

Позивач вважає, що результатами службового розслідування підтверджено відсутність в його діях самовільного залишення 09.02.2023 року військової частини, а тому Відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та премії за лютий 2023 року.

Такі доводи Позивача не відповідають матеріалам справи, є помилковими та не узгоджуються із вимогами чинного законодавства з огляду на таке.

Безспірно, судом встановлено та визнається сторонами, що за результатами службового розслідування (акт службового розслідування №2956 від 19.02.2023 року) було підтвердженого помилковість висновку про самовільне залишення 09.02.2023 року Позивачем району виконання бойового завдання. Наказом Відповідача від 19.02.2023 року за №486 було підтверджено право Позивача на додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за лютий 2023 року.

Одночасно судом встановлено, що за результатами іншого службового розслідування (акт №4012 від 06.03.2023 року) Відповідачем був прийнятий наказ №602 від 06.03.2023 року, відповідно до якого за самовільне залишення поля бою, що мало місце 11.02.2023 року, накладено на Позивача дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність і зобов`язано командира мотопіхотного батальйону подати рапорт про позбавлення Позивача премії та додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, за лютий 2023 року.

Судом встановлено, що таке службове розслідування було призначено і проведено згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2023 року №1136 на підставі доповіді в.о. командира мотопіхотного батальйону цієї військової частини.

Правомірність призначення і проведення вказаного службового розслідування та його результати Позивачем в рамках даної справи не оскаржуєьться. Доказів щодо визнання протиправності призначення і проведення вказаного службового розслідування та його результатів Позивачем до позову не долучено.

Як зазначено у відзиві на позов, спірна додаткова винагорода за лютий 2023 року Позивачу не була нарахована і не була виплачена саме за результатами цього службового розслідування (акт №4012 від 06.03.2023 року) щодо самовільного залишення поля бою, що мало місце 11.02.2023року, а не за результатами службового розслідування (акт службового розслідування №2956 від 19.02.2023 року) щодо самовільного залишення 09.02.2023року військової частини.

Такі дії та рішення Відповідача узгоджуються із вимогами чинного законодавства з огляду на таке.

Як вже зазначалося судом, приписи п.1 Постанови №168 передбачають, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Аналогічно відповідно до вимог п.9 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (надалі - Наказ №260), виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п.10 розділу XXXIV Наказу №260).

Як зазначено в 15 розділу XXXIV Наказу №260, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які:

самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Одночасно суд враховує, що відповідно до вимог п.1 розділу XVI Наказу №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків (п.3 розділу XVI Наказу №260).

Разом з тим, за приписами п.5 розділу XVI Наказу №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, окрім іншого, у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром.

Таким чином, застосування згідно наказу №602 від 06.03.2023 року до Позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність за самовільне залишення поля бою, що мало місце 11.02.2023 року, правомірно стало підставою для не включення Позивача до наказу для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та премії за лютий 2023 року.

В розумінні вимог Наказу №260 відсутність в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення не свідчить про протиправність не включення до наказу для виплати Позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та премії за лютий 2023 року.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Суд критично оцінює доводи Позивача, що в наказах та акті службового розслідування розрізняються дати щодо скоєння Позивачем дисциплінарного правопорушення.

Позивачем не враховано, що мало місце два правопорушення і відповідно два службові розслідування:

- про самовільне залишення Позивачем 09.02.2023 року району виконання бойових дій (акт службового розслідування №2956 від 19.02.2023 року);

- про самовільне залишення Позивачем 11.02.2023 року району виконання бойових дій (взводний опорний пункт "Бетон"), згідно акту №4012 від 06.03.2023 року.

Саме не врахування наявності двох актів службового розслідування відносно Позивача призвели до помилкових висновків щодо протиправної бездіяльності Відповідача.

Суд вважає безпідставними також доводи Позивача, наведені в уточненому позові, щодо недотримання Відповідачем вимог ст.68 Дисциплінарного статуту Збройних сил України.

Позивач не врахував, що вказану статтю 68 Дисциплінарного статуту Збройних сил України виключено на підставі Закону № 205-IX від 17.10.2019 року.

Відповідно до вимог ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк