Справа № 200/308/24
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року Справа№200/308/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

02 січня 2024 року засобами поштового зв`язку адвокат Соколов В.В., представник позивача ОСОБА_1, подав до суду адміністративний позов до відповідача, військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні позивача з військової служби на підставі абзацу "6" підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12 ААВ № 363701, від 20 липня 2021 року, встановлено першу групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання, потребує постійного сторонньої допомоги;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу "6" підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12 ААВ № 363701, від 20 липня 2021 року, встановлено першу групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання, потребує постійного сторонньої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби у запас у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю І групи, та потребує постійного сторонньої допомоги. За результатом розгляду зазначеного рапорту. Відповідач листом від 01 грудня 2023 року №694/6012 відмовив у задоволенні рапорту. Позивач вважає відмову в задоволенні рапорту протиправною, оскільки подав всі необхідні документи, що підтверджують його право на звільнення у запас.

За даними комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 22 січня 2024 року була доставлена в Електронний кабінет військової частини НОМЕР_1 22 січня 2024 року о 18:19.

Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

22 січня 2024 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

22 січня 2024 року від Дружківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції витребувані докази.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заяві по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 27 лютого 2020 року проходить військову службу за контрактом на посаді оператора ІНФОРМАЦІЯ_11 військової частини НОМЕР_1 , військове звання - старший солдат, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 16 грудня 2020 року командуванням ІНФОРМАЦІЯ_12.

12 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав рапорт з відповідним пакетом документів про звільнення з військової служби у запас під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12 ААВ № 363701, від 20 липня 2021 року, встановлено першу групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання, потребує постійного сторонньої допомоги.

01 грудня 2023 року відповідач листом за №694/6012 відмовив у задоволенні рапорту, з наступних підстав: «Відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці мають право на звільнення через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. Оскільки старший солдат ОСОБА_1 надав документи, а саме довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_2 від 20.07.2021 №363701, за висновком якої вищевказаний громадянин потребує постійної сторонньої допомоги. В зв`язку з чим старший солдат ОСОБА_1 не має підстав для звільнення з військової служби».

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 04 вересня 2023 року адресою місця проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом №11/930/1102-11 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані такі особи:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

28 липня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №918, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_8 .

Згідно з записом акта про народження №16 від 23 квітня 2003 року батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та « ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно з записом акта про народження №103 від 09 грудня 1974 року батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є мовою оригіналу « ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 » та « ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ».

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №363701 від 20.07.2021 ОСОБА_2 встановлена І група інвалідності строком до 01 серпня 2024 року, потребує постійної сторонньої допомоги.

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда №708 від 20.07.2021 ОСОБА_2 потребує постійної сторонньої допомоги.

Згідно із довідкою Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради №3125 від 21 серпня 2023 року ОСОБА_2 перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю І групи підгрупа Б.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України).

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

На час виникнення спору правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби регламентовані Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 №2232-XII, в редакції Закону України №3161-IX від 28.06.2023 (далі - Закон №2232-XII), Законом України від 6 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України», в редакції Закону України №3000-IX від 21.03.2023 (далі - Закон №1932-XII) та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, в редакції Указу Президента України № 439/2023 від 18.07.2023 (далі - Положення).

Згідно зі статтею 1 Закон №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до тепер.

За приписами статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом […].

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

[…]

Види військової служби: […] військова служба за контрактом осіб рядового складу; […].

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 5 Закону №2232-XII військовослужбовці […] поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад та офіцерський склад. Встановлені такі армійські військові звання рядового складу: рекрут, солдат, старший солдат.

Згідно з абзацом шостим підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Для вирішення питання чи має право позивач на звільнення з військової служби з підстав, передбачених абзацом шостим підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII, слід розтлумачити словосполучення «необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи» та «особа з інвалідністю I групи потребує постійної сторонньої допомоги».

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами є Закон України від 21.03.1991 №875-ХІ1 «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», в редакції Закону України №3191-IX від 29.06.2023 (далі - Закон № 875-ХІІ).

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №875-ХІІ соціальний захист осіб з інвалідністю є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей осіб з інвалідністю нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

За приписами статті 5 Закону №875-ХІІ порядок та умови визначення потреб у зв`язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності особи з інвалідністю. Види і обсяги необхідного соціального захисту особи з інвалідністю надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації. Індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органами, підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями.

Відповідно до пункту 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення про МСЕ), це положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Пунктом 4 Положення про МСЕ встановлено, що медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Положення про МСЕ міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування.

Пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №131, визначено що особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

За приписами пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності підставою для встановлення I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

До I групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

[…]

До підгрупи А I групи інвалідності належать особи з виключно високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи А I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб (необхідність постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги).

До підгрупи Б I групи інвалідності належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи Б I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє втрату можливості самостійного задоволення з допомогою технічних засобів і за умови відповідного облаштування житла більшості життєво необхідних фізіологічних та побутових потреб.

Аналіз наведених положень законодавства дозволяє суду дійти висновку, що постійний сторонній нагляд, постійний сторонній догляд або постійна стороння допомога не є тотожними поняттями. Потреба осіб з інвалідністю в конкретному виді соціальної допомоги визначається в залежності від ступеня втрати здоров`я, що спричинив повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб.

Отже, єдиною підставою, передбаченою абзацом шостим підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII, для звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, є необхідність здійснення саме постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Судом встановлено, що позивач, який є військовослужбовцем, що проходить військову службу за контрактом, подав рапорт про розірвання контракту та звільнення з військової служби у запас під час дії воєнного стану на підставі абзацу шостого підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII через сімейні обставини у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю І групи, що потребує постійної сторонньої допомоги.

Оскільки згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №363701 від 20.07.2021 та індивідуальною програмою реабілітації інваліда №708 від 20.07.2021 ОСОБА_2 потребує постійної сторонньої допомоги, а не здійснення постійного догляду, тому відсутні правові підстави для розірвання контракту з позивачем та звільнення останнього з військової служби у запас під час дії воєнного стану.

Крім наведеного, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Позивач і ОСОБА_2 не є членами сім`ї.

Відповідно до частин 2 та 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Як матеріали справи, так і відповідний пакет документів, доданий до рапорту, не містять належних та допустимих доказів ведення спільного господарства, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин між позивачем та ОСОБА_2 .

Відповідно приписів Закону України від 17.01.2019 №2671-VІІІ «Про соціальні послуги» соціальні послуги це дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі або сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України. Надавачем соціальних послуг з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності може бути фізична особа, яка пройшла підготовку та склала в організації, яка здійснює навчання фізичних осіб, іспит з основ догляду, у Порядку підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2020 року № 430.

Як матеріали справи, так і відповідний пакет документів, доданий до рапорту, не містять належних та допустимих доказів проходження позивачем підготовки та складання іспиту з основ догляду за правилами, встановленими вищеназваним Порядком.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Решта доводів висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а доказів понесення інших судових витрат сторонами не подано, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 2, 3-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 139, 143, 215, 241-246, 250, 251, 255, 261, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , номер засобу зв`язку: НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про

визнання протиправними дій щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі абзацу «6» підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12 ААВ №363701, від 20 липня 2021 року, встановлено першу групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання, потребує постійного сторонньої допомоги,

зобов`язання прийняти рішення про звільнення з військової служби на підставі абзацу «6» підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12 ААВ № 363701, від 20 липня 2021 року, встановлено першу групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання, потребує постійного сторонньої допомоги, відмовити повністю.

Повний текст рішення складений 19 березня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко