Справа № 120/12883/23
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження в справі

м. Вінниця

19 березня 2024 р. Справа № 120/12883/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано прийняттям головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення про відмову у призначенні пенсії за віком № 9 від 07.04.2021 року. Зокрема, позивачка наголошує, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1990 року по 23.11.1992 року та з 24.11.1992 року по 10.09.1999 року.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.

Окрім того, відповідачем до суду надана клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на пропущення позивачкою строку звернення до суду.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року у справі № 120/13559/21-а відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо визнання протиправною відмови, що міститься у рішенні № 99 від 07.04.2021 року та зобов`язання призначити пенсію за віком на підставі статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 06.04.2021 року, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 01.01.1990 року по 23.11.1992 року та з 24.11.1992 року по 10.09.1999 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, зазначеними вище нормами КАС України регламентовано неможливість повторного розгляду справи за умови набрання законної сили рішення у тотожному спорі.

При цьому, закриття провадження у справі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведених норм права позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 9901/433/18.

Водночас, з огляду на положення пункту 2 частини першої статті 170 КАС України з одним і тим же позовом можна лише раз звернутися до суду за захистом.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №826/3678/16.

Відмова у відкритті провадження, закриття провадження у справі (в залежності від стадії, на якій перебуває відповідне провадження) у цих випадках можливі за умови, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Аналіз матеріалів справи № 120/13559/21-а та № 120/12883/23 свідчить про те, що предмет та підстави позову є ідентичними.

Разом з тим, позивачкою при зверненні до суду із цим позовом було зазначено інші обставини справи, що у свою чергу вказувало на нетотожність позовних вимог. Так, позивачка наголосила, що повторно звернулася до головного управління Пенсійного фонду України 16.02.2023 року із заявою про призначення пенсії, на що отримала попереднє рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.04.2021 року.

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що лист позивачки від 16.02.2023 року стосується виключно вимоги щодо надання рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.04.2021 року. Тобто, вказане звернення не є підставою для виникнення будь-яких спірних правовідносин між сторонами.

Суд зауважує, відповідно до частини першої статті 45 КАС учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Суд наголошує, що не є зміною підстав адміністративного позову зазначення обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були аргументовані ним інакше.

Крім того, надання доказів, відмінних від тих, які були подані при первинному зверненні, не свідчать про зміну підстав звернення до суду з позовом.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.05.2018 року в справі №9901/433/18, який враховуючи ч.5 ст.242 КАС України, повинен враховуватися судом.

Таким чином, враховуючи вищевказане та перевіривши матеріали справи № 120/13559/21-а суд доходить висновку про тотожність сторін, предмету та підстав позову зі справою № 120/12883/23, оскільки вони виникли між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що, відповідно, є підставою для закриття провадження у справі.

Відтак, розгляду судом справи № 120/12883/23 фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до повторної перевірки рішення головного управління Пенсійного фонду України.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" визначено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 2 ст. 239 КАС України).

Принагідно, суд зазначає, що позивачка не позбавлена можливості звернутися до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із надання уточнюючих довідок за період трудової діяльності.

Керуючись ст.ст. 238, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 120/12883/23 за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Альчук Максим Петрович