Справа № 140/36306/23
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/36306/23 пров. № А/857/1731/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Гриньків І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року, головуючий суддя Ковальчук В.Д., ухвалене о 11:39 год. у м. Луцьк, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Ковельського ВДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просила визнати протиправними та скасувати постанови від 16.11.2020 року ВП №54112146 про стягнення виконавчого збору, від 08.12.2023 року ВП №73555487 про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження ВП №54112146 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2017 року) про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. Водночас, повернення виконавчого документу за заявою стягувана не є заходом примусового виконання рішень, за допомогою якого державним виконавцем здійснюється стягнення або повернення заборгованості, а є способом добровільного врегулювання сторонами виконавчого провадження питань щодо умов фактичного виконання виконавчого документу, що і мало місце в даному випадку. Виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми. При стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження"без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 16.11.2020 року ВП №54112146 про стягнення виконавчого збору; визнано протиправною та скасовано постанову Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08.12.2023 року ВП №73555487 про відкриття виконавчого провадження.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Ковельський ВДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується від суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не з фактично стягнутої суми. Тому оспорювані постанови винесені відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Ковельського міськрайонного суду №159/3613/15-ц від 29.07.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 15.05.2015 року становить 35 555,51 Дол. США (в тому числі заборгованість за кредитом 27 971,39 дол. США, заборгованість за процентами 4 488,14 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом становить 312 дол. США, штраф (фіксована частина) - 12,16 дол. США, штраф (процентна складова) - 1 692,54 дол. США) що за курсом НБУ від 15.05.2015 року становить 731 021,29 грн. та 3 654,00 грн. судових витрат. На виконання вказаного рішення Ковельським міськрайонним судом видано виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (яке в подальшому неодноразово змінювало назву зокрема на Ковельський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Ковельський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) Сорокою Анною Геннадіївною від 09.06.2017 року було відкрито виконавче провадження №54112146 за вказаним виконавчим листом. В цій же постанові ВП №54112146 в п.3 резолютивної частини постановлено - стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в розмірі 73 467,52 грн.

Крім цього, старшим державним виконавцем Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Юсупувою Оленою Владиславівною в рамках виконавчого провадження №54112146 винесено постанову від 16.11.2020 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 73 467,53 грн.

Стягувач у виконавчому провадженні - ПАТ КБ «Приватбанк» листом б.н. від 27.04.2023 року повідомив Ковельський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Ковельський ВДВС) зокрема у ВП №54112146 про укладення з ОСОБА_1 договорів про реструктуризацію заборгованості, зокрема за кредитним договором №V021GV00001564 від 13.12.2007 року, а відтак відсутність заборгованості за вказаним кредитним договором.

Крім цього ПАТ КБ «Приватбанк» до Ковельського ВДВС у ВП №54112146 скерована заява від 17.11.2023 року про повернення стягувану виконавчого листа на виконання рішення Ковельського міськрайонного суду №159/3613/15-ц від 29.07.2015 року у зв`язку з укладенням договору реструктуризації заборгованості від 24.04.2023 року за кредитним договором №V021GV00001564 від 13.12.2007 року та - відсутністю заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Постановою головного державного виконавця Ковельського ВДВС Рижко Дар`єю Олександрівною 08.12.2023 року винесена постанова ВП №54112146 про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім цього 08.12.2023 року головним державним виконавцем Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рижко Д.О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №73555487 про примусове виконання постанови №ВП54112146 від 16.11.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 73 467,53 грн.

Враховуючи, що відповідачем сума виконавчого збору в постановах обрахована в сумі 73 467,53 грн. тобто у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а не в розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом позивач вважає постанови протиправними, а тому звернулася з позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що в даній справі є необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, оскільки у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку із прийняттям змін до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України,.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV, який був чинним на дату відкриття виконавчого провадження).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 Закону № 606-XIV).

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання (ч. 3 ст. 28 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частин 6, 8 ст. 28 Закону № 606-XIV у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Закон № 606-XIV втратив чинність 05.10.2016 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до пункту 6 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону (пункт 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII).

Згідно зі ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, у редакції, яка була чинна до 28.02.2018 року, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, частиною 3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018 року, внесено зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

Так, з урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, виконавче провадження ВП №54112146 відкрите постановою 09.06.2017 року.

Спірна постанова про стягнення виконавчого збору прийнята відповідачем 16.11.2023 року.

Таким чином, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні (як окрема процесуальна дія) прийнята Державним виконавцем в період дії Закону № 1404-VІІІ, то приймаючи таку постанову, останній повинен був керуватися положеннями Закону № 1404-VІІІ (у редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваної постанови).

Як зазначено Верховним судом у постанові від 27.07.2023 року у справі № 500/3394/22, Закон №606-XIV (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження (2016 рік)), так само як і Закон № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII), не ставлять можливість застосування санкцій у вигляді стягнення виконавчого збору в залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду або іншого виконавчого документу.

Правова позиція щодо застосування ст. 27 Закону № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII) викладена в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 року у справі № 420/1373/19, від 20.11.2019 року у справі № 480/1558/19, згідно якої фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття Виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

На підставі викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що висновок суду першої інстанції, що виконавчий збір може бути стягнено лише за умов фактичного виконання судового рішення та вжиття Державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, та про те, що розмір виконавчого збору має обраховуватися з фактично стягнутої суми, не ґрунтується на положеннях Закону.

Враховуючи наведене вище та перевіривши всі фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправною та скасування постанови ВП №54112146 від 16.11.2020 року про стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі № 520/9144/18, від 26.06.2020 року у справі № 360/3324/19, від 11.08.2021 року у справі № 640/23271/21.

Оскільки, колегія суддів дійшла висновку про правомірність постанови про стягнення виконавчого збору ВП №54112146 від 16.11.2020 року то постанова державного виконавця ВП №73555487 від 08.12.2023 року про відкриття виконавчого провадження, яка прийнята на підставі вказаної вище постанови є також правомірною та скасуванню не підлягає.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що приймаючи оспорювані постанови про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, державний виконавець діяв відповідно до закону, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України, а такі постанови є правомірними, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року у справі №140/36306/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич
Повний текст постанови складено 18.03.2024 року.