Справа № 240/17157/23
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/17157/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

19 березня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 (відокремлений підрозділ Військової частини НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_2 (відокремлений підрозділ Військової частини НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №14 "Про усунення від виконання службових обов`язків помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_2 лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 13.01.2023.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №47 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 31.01.2023.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №58 "Про усунення від виконання службових обов`язків помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_2 лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 10.02.2023.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №62 "Про накладання дисциплінарного стягнення лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 10.02.2023.

Визнано протиправним та скасовано накладання дисциплінарного стягнення на лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 05.03.2023.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату невиплаченої лейтенанту юстиції ОСОБА_1 додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану" за період з 01.01.2023 по 31.03.2023.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування доводів апеляційї скарги апелянт посилається на те, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 відповідає вимогам законності та обгрунтованості, а підстави для його скасування відсутні. Однак, апелянт вважає, що найбільш ефективним способом забезпечення законності та принципу верховенства права у цій справі є саме оскарження рішення місцевого адміністративного суду в апеляційному порядку, аніж прогнозовано марна спроба отримання дозволу на його неоскарження.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.04.2022 Житомирським об`єднаним міським територіальним центром та соціальної підтримки ОСОБА_1 було призвано на військову службу по мобілізації.

06.01.2023 у зв`язку із тривалим значним погіршенням фізичного стану позивачка звернулась до Краматорської міської лікарні № 2 за медичною допомогою, де їй встановили діагноз, а саме - правобічну пневмонію середньої тяжкості та одразу оформили первинну медичну картку хворого для військовослужбовців форми 100, з терміновою госпіталізацією та подальшим направленням на лікування до міста Дніпро.

Рапортом від 06.01.2023 позивачка повідомила командира Військової частини НОМЕР_2 , про її вибуття на лікування у зв`язку з терміновою госпіталізацією згідно направлення на лікування від військового шпиталю.

Позивачка зазначила, що 06.01.2023 вибула в Краматорську міську лікарню № 2, де здійснювалась подальша евакуація хворих та поранених в місто Дніпро.

Надалі з 07.01.2023 року по 11.01.2023 року продовжувала лікування в КНП «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради та 11.01.2023 року була скерована для подальшого проходження лікування до КП «Криворізької міської клінічної лікарні №2» Криворізької міської ради, де перебувала на лікуванні до 21.01.2023 року.

22.01.2023 після закінчення лікування, позивачка повернулася до військової частини, аби надалі виконувати свої військові зобов`язання.

Рапортом від 22.01.2023 позивачка повідомила командира Військової частини НОМЕР_2 про вибуття у відрядження для виконання бойового розпорядження №93 від 20.01.2023 року командира Військової частини НОМЕР_1 до населеного пункту ОСОБА_2 , до якого було долучено документи, які підтверджують проходження лікування.

Як зазначено у позовній заяві 22.01.2023, військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_2 позивачку було усно повідомлено, що за час її офіційного перебування на лікуванні з 07.01.2023 року по 21.01.2023 року щодо неї було відкрито ряд службових розслідувань згідно наказів командира Військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_3 , а саме: самовільне залишення частини, усунення від виконання службових обов`язків помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_2 , неналежне виконання службових обов`язків, а також вину за безповоротні втрати, які понесла Військова частина НОМЕР_2 при виконанні бойових завдань 30.12.2022.

Вважаючи спірні накази військової частини НОМЕР_2 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що накази командира військової частини НОМЕР_2 №14 "Про усунення від виконання службових обов`язків помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_2 лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 13.01.2023; №47 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 31.01.2023; №58 "Про усунення від виконання службових обов`язків помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_2 лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 10.02.2023; №62 "Про накладання дисциплінарного стягнення лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 10.02.2023; №119 "Про накладання дисциплінарного стягнення на лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 05.03.2023 є такими, що винесені не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); не розсудливо; та без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, а тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Крім того, враховуючи те, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності визнано судом протиправним, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для позбавлення позивача додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, а тому вказана позовна вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII, в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІУ (далі - Статут).

Відповідно до пункту 16 цього Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Пунктами 26 та 27 розділу 1 частини І Статуту визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999 затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

За змістом статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені, зокрема, такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана.

Відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що, службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Частиною 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту №551-XIV встановлено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Вимогами п. 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування, зокрема, невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Пунктом 1 розділу II Порядку №608 визначено, що службове розслідування може призначатися, в т. ч. у разі внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з вимогами п. 1 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно з вимогами п. 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог п. 2 розділу VI Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Так, матеріалами справи встановлено, що 06.01.2022 у зв`язку із тривалим значним погіршенням фізичного стану позивачка, за усним дозволом від ТВО командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_4 , звернулася до Краматорської міської лікарні №2 за медичною допомогою, де їй встановили діагноз, а саме - правобічну пневмонію середньої тяжкості та одразу оформили первинну медичну картку хворого для військовослужбовців форми 100, з терміновою госпіталізацією та подальшим направленням на лікування до міста Дніпро.

Цього ж дня, 06.01.2023 повернувшись до тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_2 (запасний командний пункт у АДРЕСА_1 ) позивачка рапортом від 06.01.2023 повідомила командира Військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_4 про її вибуття на лікування у зв`язку з терміновою госпіталізацією згідно направлення на лікування від військового шпиталю.

У своєму рапорті від 06.01.2023 позивачка також звернулась до командира з проханням покласти обов`язки начальника штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_2 на начальника групи планування штабу військової частина НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_5 .

З 07.01.2023 року по 11.01.2023 року позивачка проходила лікування в КНП «Міська клінічна лікарня № 4» Дніпровської міської ради та 11.01.2023 року була скерована для подальшого проходження лікування до КП «Криворізької міської клінічної лікарні №2» Криворізької міської ради де перебувала на лікуванні до 21.01.2023 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №14 від 13.01.2023 лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , помічника командира батальойону з правової робоби, було усунуто від виконання службових обов`язків до завершення службових розслідувань, призначених наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 10.01.2023 №23 та від 11.01.2023 №27.

В подальшому, 22.01.2023 після закінчення лікування позивачка повернулася до військової частини та подала рапорт від 22.01.2023 до командира військової частини НОМЕР_2 про її повернення з лікування та вибуття у відрядження для виконання бойового розпорядження №93 від 20.01.2023 року командира Військової частини НОМЕР_1 до населеного пункту ОСОБА_2 .

До вказаного рапорту було долучено: виписка із медичної карти стаціонарного хворого №23П00874; виписка з медичної карти стаціонарного хворого №627 та первинна медична картка 664/26.

Отже, після завершення лікування позивачкою було належним чином повідомлено командира військової частини НОМЕР_2 про тимчасову непрацездатність в період з 07.01.2023 по 21.01.2023 та надано підтверджуючі документи про проходження нею лікування.

Однак, наказом командира військової частини НОМЕР_2 №47 від 31.01.2023 на лейтенанта юстиції ОСОБА_1 помічника командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи, за порушення вимог абз.9 ст.59, ч.1 ст.103, абз.7 ст.104 Закону України "Про Статут внутрішньої роботи Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-ХVІ, які стались 06.01.2023 під час виконання нею обов`язків начальника штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_2 , накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 254 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Статтею 260 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У випадках, коли військовослужбовець потребує екстреної (невідкладної) медичної допомоги, він має право самостійно звернутися за медичною допомогою до найближчих закладів охорони здоров`я, в тому числі зателефонувавши до служби екстреної медичної допомоги за телефоном 103. При цьому військовослужбовець повинен повідомити медичним працівникам про те, що він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та доповісти безпосередньому командиру (начальнику).

Таким чином, позивачка, скориставшись своїм правом самостійно звернулась за медичною допомогою до найближчого закладу охорони здоров`я, належним чином повідомивши про це командира військової частини НОМЕР_2 рапортом від 06.01.2023, а також рапортом від 22.01.2023 командира військової частини повідомлено про її повернення з лікування та надано підтверджуючі документи про проходження нею лікування в період з 07.01.2023 по 21.01.2023.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції правильно зазначено, що командир військової частини НОМЕР_2 був належним чином повідомлений про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 в період з 07.01.2023 по 21.01.2023 у зв`язку із проходженням лікування, однак всупереч наданих доказів були винесені оскаржувані накази №14 від 13.01.2023 про усунення від виконання службових обов`язків та №47 від 31.01.2023 про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В подальшому, згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №93 від 20.01.2023 та на підставі витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №23 від 22.01.2023 позивачку було направлено у відрядження з метою виконання бойових завдань до н.п. Білий Колодязь.

Суд звертає увагу, що на підставі бойового розпорядження №93 від 20.01.2023, позивачці було видано посвідчення про відрядження № 4 від 22.01.2023, яке було виписане командиром Військової частини НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_3 , а також підписане ним. Отже, командир військової частини був належним чином обізнаний про фактичну відсутність позивачки, враховуючи її від`їзд з метою виконання бойових завдань до н.п. Білий Колодязь.

Відповідно 23.01.2023 року на підставі витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) капітана Андрія Штрейс № 26 від 23.01.2023 року лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , помічника командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи, на час відрядження у Військовій частині НОМЕР_3 , було призначено тимчасово виконуючим обов`язки помічника командира Військової частини НОМЕР_3 з правової роботи.

Пізніше, 11.03.2023 року наказом командувача 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 35 від 11.03.2023 року позивачку було призначено на посаду начальника групи персоналу штабу Військової частини НОМЕР_3 .

13.03.2023 року Військовою частиною НОМЕР_3 , лейтенанту юстиції ОСОБА_1 , було видано посвідчення № 267 від 13.03.2023 року про відрядження до міста Лиман, до Військової частини НОМЕР_2 , яке було погоджене та підписане ТВО начальника штабу-заступника командира Військової частини НОМЕР_3 майором Ващенок Русланом.

14.03.2023 позивачка прибула до тимчасового місця дислокації Військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 для здавання посади помічника командира батальйону з правової роботи Військової частини НОМЕР_2 , про що належним чином було повідомлено комаднира військової частини відповідним рапортом від 14.03.2023.

Отже, у період з 22.01.2023 року по 14.03.2023 року позивач перебувала у відрядженні в іншій Військовій частині, а саме - НОМЕР_3 , де нею виконувалися бойові завдання, про що командира військової частини НОМЕР_2 було належним чином повідомлено.

Однак, за час знаходження позивачки у відрядженні за вказані періоди, відповідачем було винесено ряд наказів, якими позивачку було притягнудо до дисциплінарної відповідальності, а саме:

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №58 від 10.02.2023 лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , помічника командира батальойону з правової робоби, було усунуто від виконання службових обов`язків до завершення службових розслідувань, призначених наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 10.02.2023 №62.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №62 від 10.02.2023 на лейтенанта юстиції ОСОБА_1 помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_2 , за порушення вимог абз.2, п.2.8.20.1, Інструкції з діловодства Збройних Сил України, затвердженої Накзом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124 та абз.9, ст.59 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-ХІV, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №119 від 05.03.2023 на лейтенанта юстиції ОСОБА_1 помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_2 , за порушення вимог ч.1, ст.58, ст.68, абз.1, ст.69 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-ХІV, керуючись ч.1, ст.45, п.в) ст.48, ст.54, ст.83, ст.84 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройих Сил України" від 24.03.1999 №551-ХІV, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

З наведеного слідує, що відповідачем було порушено процедуру проведення службового розслідування, оскільки у позивачки не відбирались пояснення і їй не пропонувалось їх надати; також її не було повідомлено про проведення щодо неї службового розслідування, як і не зазначено причин, які перешкоджали це зробити.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що право позивача на участь у службовому розслідуванні було порушено відповідачем, оскільки вона не була повідомлена про проведення службового розслідування, а службове розслідування проводилось в період її тимчасової непрацездатності та відрядження, що унеможливило участь військовослужбовця у проведенні службового розслідування і відповідно ОСОБА_1 відповідачем позбавлено права надавати пояснення, заперечення, зауваження стосовно фактів, які були предметом службового розслідування.

З огляду на вищенаведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що накази командира військової частини НОМЕР_2 №14 "Про усунення від виконання службових обов`язків помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_2 лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 13.01.2023; №47 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 31.01.2023; №58 "Про усунення від виконання службових обов`язків помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_2 лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 10.02.2023; №62 "Про накладання дисциплінарного стягнення лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 10.02.2023; №119 "Про накладання дисциплінарного стягнення на лейтенанта юстиції ОСОБА_1 " від 05.03.2023 є такими, що винесені не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); не розсудливо; та без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, а тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату невиплаченої додаткової винагороди, то колегія суддів зазначає, що відповідно до пунктів 1, 2, 2-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої зазначеною постановою, Міністр оборони України видав Окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29, підпунктом 9.7 пункту 9 якого установлено до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 та 30 000 не включати військовослужбовців, які: усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника).

Враховуючи те, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності визнано судом протиправним, відсутні підстави для позбавлення позивача додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, а тому вказана позовна вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.