Справа № 440/335/24
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/335/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Центрального округу про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції Центрального округу про:

- визнання протиправною бездіяльності Державної екологічної інспекції Центрального округу (далі Інспекція, відповідач) щодо розгляду заяви головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) природно заповідного фонду, лісів та рослинного світу Управління державного екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Колісника Юрія Івановича (далі Колісник Ю.І., позивач) про надання відпустки;

- зобов`язання Інспекції надати головному спеціалісту відділу державного екологічного нагляду (контролю) природно заповідного фонду, лісів та рослинного світу Управління державного екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області державному інспектору з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Коліснику Ю.І. відпустку без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану з 01.01.2024 по 14.02.2024 включно.

В обґрунтування адміністративного позову ОСОБА_1 вказав, що 06.12.2023 звернувся до Інспекції із заявою про надання йому відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін на період дії воєнного стану з 01.01.2024 по 14.02.2024 включно. Відповіді на вказану заяву позивач не отримав, вважає бездіяльність Інспекції, що полягає у не розгляді заяви від 06.12.2023, протиправною і такою, що порушує його право передбачене статтею 45 Конституції України, на відпочинок, яке забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час, статтею 49 Конституції України, де говориться що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, та норми Конвенції Міжнародної організації праці №150 про адміністрацію праці: роль, функції та організацію від 01.07.2004.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження.

Інспекцією до матеріалів справи 29.01.2024 наданий відзив на адміністративний позов, де проти задоволення позовних вимог відповідач заперечував, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У відзиві на адміністративний позов вказано, що 06.12.2023 від позивача, на електронну пошту Інспекції, надійшла заява про надання відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін на період дії воєнного стану з 1 січня 2024 року по 14 лютого 2024 року з наступною пролонгацією. Вказана заява була адресована не начальнику Державної екологічної інспекції Центрального округу, а:

- Уповноваженому Верховної ради України з прав людини,

- Комітету Верховної ради України з питань екологічної політики та природокористування,

- Комітету Верховної ради України з питань інтеграції України до Європейського союзу,

- Кабінету Міністрів України,

- Міністерству захисту довкілля та природних ресурсів України,

- Національному агентству з питань Державної служби,

- керівнику Державної екологічної інспекції Центрального округу.

Адресатом позивач визначив себе як голову Первинної організації працівників Державної екологічної інспекції Центрального округу Професійної спілки працівників державних установ України, потім вказав свою посаду та прізвище, ім`я.

Крім того, 11.12.2023 від ОСОБА_1 , надійшла ще одна заява про надання йому відпустки без збереження заробітної плати, як особі з інвалідністю ІІ групи з 01.01.2024 по 29.02.2024, яка була зареєстрована за вхідним №3143/06/52 від 13.12.2023, оскільки вона вже була оформлена належним чином та відповідно, виданий наказ Державної екологічної інспекції Центрального округу від 27.12.2023 №17/09.1-11 «Про надання відпустки без збереження заробітної плати, як особі з інвалідністю II групи ОСОБА_1 ».

Позивачем 29.01.2024 надана відповідь на відзив, за змістом якої ОСОБА_1 на задоволенні позовних вимог наполягав, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) природно заповідного фонду, лісів та рослинного світу Управління державного екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Колісника Юрія Івановича (далі Колісник Ю.І., позивач) про надання відпустки та зобов`язати Інспекцію надати йому відпустку без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану з 01.01.2024 по 14.02.2024 включно.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 підготовче провадження у справі закрите, призначена справа до судового розгляду по суті.

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, надали суду клопотання про розгляд справи за його відсутності у письмовому провадженні.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, надані сторонами до адміністративної справи, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 06.12.2023 звернувся до Інспекції із заявою про надання йому відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін на період дії воєнного стану з 01.01.2024 по 14.02.2024 включно /а.с.18-19/.

Інспекція повідомила позивача в листі від 12.12.2023 про недопущення заяви до реєстрації, оскільки документ складений із порушенням вимог чинного законодавства /а.с. 33,34/.

Позивач вважає протиправною бездіяльність Інспекції щодо не розгляду його заяви про надання відпустки та звернувся до суду із позовом про зобов`язання Інспекції надати ОСОБА_1 відпустку без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану з 01.01.2024 по 14.02.2024 включно.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 45 Конституції України встановлює, що кожен, хто працює, має право на відпочинок.

Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Згідно із статтею 84 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у випадках, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати.

За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та роботодавцем, але не більше 30 календарних днів на рік.

На час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії проти України, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати без обмеження строку, визначеного частиною другою цієї статті. Тривалість такої відпустки визначається угодою сторін.

Час перебування у відпустках, зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті, не зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки».

Закон України «Про відпустки» встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Стаття 2 Закону України «Про відпустки» передбачає, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Стаття 4 Закону України «Про відпустки» передбачає види відпусток, зокрема, відпустка без збереження заробітної плати. Згідно із статтею 25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку, зокрема, особам з інвалідністю I та II груп - тривалістю до 60 календарних днів щорічно.

Відпустка без збереження заробітної плати за згодою сторін, відповідно до статті 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 30 календарних днів на рік.

На час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії проти України, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, визначеного частиною першою цієї статті. Тривалість такої відпустки визначається угодою сторін.

З матеріалів справи встановлено, що 06.12.2023 позивач звернувся до Інспекції із заявою про надання йому відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін /а.с.32-33/.

Заява адресована, зокрема, керівнику Державної екологічної інспекції Центрального округу вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36039.

Відповідач листом, направленим на адресу позивача електронною поштою повідомив ОСОБА_1 про недопуск його заяви про надання відпустки до реєстрації з огляду на складення заяви із порушенням вимог чинного законодавства /а.с.33,34/.

У відзиві на адміністративний позов Інспекція вказала про те, що заява не була адресована начальнику Державної екологічної інспекції Центрального округу, що стало підставою для відмови у її реєстрації як вхідного документа.

Суд зазначає, що таке твердження відповідача не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України та спростовується матеріалами справи. Адже форма заяви про надання працівнику відпустки, зокрема, без збереження заробітної плати, не встановлена як обов`язкова жодною нормою закону.

Крім того, ОСОБА_1 вказав в переліку адресатів його заяви від 06.12.2023 керівника Державної екологічної інспекції Центрального округу і зазначив адресу установи: вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36039, що дозволяло однозначно встановити особу, якій адресована заява ОСОБА_1 і не допускала будь-якого множинного тлумачення визначення адресата.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про невідповідність наданої позивачем заяви встановленій формі, оскільки зміст заяви позивача очевидно дає змогу оцінити намір заявника.

У постанові від 27.11.2019 по справі № 748/696/17 Верховний Суд зазначив, що у випадку коли заява очевидно дає змогу оцінити намір заявника, відмова у її розгляді по суті з огляду на невідповідність встановленій формі вважатиметься надмірним формалізмом, наслідком чого є порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Зміст заяви свідчить про те, що відповідач однозначно був обізнаний із наміром позивача домогтися саме надання йому відпустки без збереження заробітної плати в період з 01.01.2024 по 14.02.2024. Відтак, аргументи відповідача про невідповідність заяви позивача встановленій формі, оцінюються судом критично.

У спірних відносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки у спосіб, встановлений законом, не розглянув відповідне питання та не вирішив порушене заявником питання і не ухвалив з цього приводу жодного рішення у формі та за процедурою, визначеною законодавством України.

Зазначена вище бездіяльність є порушенням прав позивача на розгляд суб`єктом владних повноважень його заяви у встановленому законодавством порядку, що потребує судового захисту.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

За вказаного, відмова у реєстрації заяви ОСОБА_1 як вхідного документу та у вирішенні питання про надання відпустки позивачу є безпідставною та протиправною. Відповідно, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Інспекції щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання відпустки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Інспекції надати позивачу відпустку без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану з 01.01.2024 по 14.02.2024 включно, суд враховує, що здійснюючи свою діяльність на основі законодавства, державні органи керуються тими нормами, які визначає законодавець. Дискреційні повноваження відповідача, як встановлене право вибору варіанта рішення, в даному випадку про погодження надання позивачеві відпустки без збереження заробітної плати в період з 01.01.2024 по 14.02.2024, передбачені положеннями Закону України «Про відпустки».

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо прийняття рішень та внесення до них змін є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради ропи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Отже позовна вимога про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 відпустки є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню, а належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому відпустки без збереження заробітної плати, на період дії воєнного стану, з 01.01.2024 по 14.02.2024 включно.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Стосовно клопотання про встановлення судового контролю, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, за приписами вказаної норми покладення таких зобов`язань на суб`єкта владних повноважень є правом, а не обов`язком суду.

Суд не вбачає підстав для застосування зазначеної форми контролю за виконанням судового рішення, оскільки не вважає, що відповідачем після набрання рішенням суду законної сили не будуть добровільно вживатися заходи з метою виконання даного судового рішення.

Оскільки позивач є особою, звільненою від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат, в порядку статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної екологічної інспекції Центрального округу (вул. Коцюбинського, буд. 6, м.Полтава, Полтавська область, 36039, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної екологічної інспекції Центрального округу щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про надання відпустки.

Зобов`язати Державну екологічну інспекцію Центрального округу прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану з 1 січня 2024 року по 14 лютого 2024 року включно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва