Справа № 580/458/24
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року справа № 580/458/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у письмовому провадженні в залі суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом адвоката Ульянова С.М. від імені ОСОБА_1 до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

12.01.2024 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов адвоката Ульянова С.М. (18001, м.Черкаси, вул.Святотроїцька, 55, оф.22) від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби (25015, Черкаська обл., м.Кропивницький, вул.Єгорова Олексія, буд.25а; ) (далі відповідач) про:

визнання протиправним і скасування наказу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (правонаступником якого є відповідач) від 13.12.2023 №170-к «Про звільнення ОСОБА_2 »;

поновлення його на рівнозначній посаді категорії «Б» у відповідача, що відповідає його освітньо-кваліфікаційному рівню та досвіду роботи, з 15.12.2023;

стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу в сумі 20000,00грн.

Додатково просили допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Вважає, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача суперечить нормам чинного законодавства, оскільки позивачу не запропоновано рівнозначної посади.

Ухвалою від 17 січня 2024 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі. Спір вирішив розглянути правилами спрощеного провадження та оскільки позивач у цій справі є чоловіком судді Гайдаш В.А., яка є суддею та працює в Черкаському окружному адміністративному суді, роз`яснив сторонам про їх право заявити відвід судді відповідно до ст.ст.36-39 КАС України у випадку, якщо сторони мають об`єктивні побоювання щодо неупередженості та об`єктивності вирішення цієї справи суддею Бабич А.М.

05.02.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Обґрунтовуючи зазначив, що державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду. 29.11.2023 начальником ЦПМУ ДМС Кочергою А.Л. позивачу надана пропозиція посади головного спеціаліста відділу юридичного забезпечення ЦПМУ ДМС. У тексті вказаної пропозиції зазначено, що у разі згоди на переведення на запропоновану посаду державної служби, пропонується подання відповідної заяви позивачем. У разі ненадання згоди на переведення на запропоновану посаду вважатиметься, що позивач відмовився від такого переведення. Крім того, вказаною пропозицією позивача попереджено, що у разі відмови від переведення на запропоновану посаду його буде звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 вказаного вище Закону з виплатою згідно з частиною 4 статті 87 Закону вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Із вказаною пропозицією позивач ознайомлений 29.11.2023. На зворотній сторінці пропозиції посади позивач власноручно надрукував зауваження щодо пропозиції посади. Водночас заяву про призначення на посаду головного спеціаліста відділу юридичного забезпечення ЦПМУ ДМС позивач до ЦПМУ ДМС не надав, що оцінено відповідачем, як відмова від переведення на запропоновану посаду. Тому наказом УДМС у Черкаській області від 13.12.2023 № 170-к позивача звільнено з посади завідувача сектору юридичного забезпечення УДМС у Черкаській області. 15.12.2023 відбулась державна реєстрація припинення УДМС у Черкаській області та утворення ЦПМУ ДМС. Вказаний наказ вважає законним, обґрунтованим та таким, що скасуванню не підлягає.

06.02.2024 на адресу суду від представника позивача адвоката Ульянова С.М. надійшла відповідь на відзив, в якій просив позов задовільнити повністю. Обґрунтовуючи зазначив, що у відзиві відповідач не заперечує, що пропозиція посади головного спеціаліста сектору юридичного забезпечення Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби надійшла позивачу лише 29.11.2023, тобто більше ніж через чотири місяці після попередження про наступне звільнення. Такі дії відповідача суперечать вимогам частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», оскільки пропозиція посади має бути здійсненна одночасно з попередженням про наступне звільнення. Зазначене вказує на порушення відповідачем процедури звільнення державного службовця відповідно до вимог статті 87 вказаного Закону. У пропозиції посад» від 29.11.2023 немає власноручного запису позивача про його відмову від запропонованої посади, а лише викладено письмові зауваження щодо невідповідності вказаної пропозиції вимогам статті 87 вказаного вище Закону, зокрема, не наведено підстав та їх обґрунтування пропозиції позивачу нижчої посади, що є порушенням конституційного права позивача, передбаченого статтею 43 Конституції України. Доказів протилежного відповідач до суду не надав. Звертає увагу суду, що згідно зі штатним розписом відповідача станом на 29.11.2023, тобто на день вручення позивачу «Пропозиції посади», у відділі юридичного забезпечення були наявні рівнозначні посади - начальник відділу юридичного забезпечення та заступник начальника юридичного відділу, які відповідно до законодавства віднесені до посад державної служби категорії «Б». Проте відповідач не запропонував указані посади позивачу, обґрунтувань неможливості їх запропонування відповідач не навів. Посилався на висновки Верховного Суду у постановах від 21.12.2023 у справі №140/8173/22, від 07.12.2023 у справі №260/3494/21. Додатки, надані відповідачем до відзиву на позовну заяву, не містять доказів на обґрунтування правомірності прийнятого ним наказу про звільнення позивача.

З огляду на відсутність заяв від сторін про відвід головуючого судді, відсутність такого рівня спілкування з колегами, яке би перешкоджало об`єктивному та неупередженому судового розгляду, зважаючи на недопущення зміни територіальної підсудності без згоди позивача, що унеможливлює розгляд справи іншим судом, аніж Черкаським окружним адміністративним судом, суд з метою забезпечення доступу позивачу до правосуддя дійшов висновку розглянути справу в первісно визначеному складі. Оскільки обґрунтованих клопотань від учасників спору про розгляд справи у судовому засіданні з їх викликом суду не надійшло, зважаючи на відсутність необхідності призначити у справі експертизу або викликати та допитати свідків, суд вирішив справу розглянути за наявними письмовими доказами.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Посвідченням від 14.07.2016 серії Є №013172 підтверджується, що позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Згідно з наказом Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 25.03.2020 №44-к позивача з 26.03.2020 призначено на посаду завідувача сектору юридичного забезпечення Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області як такого, що пройшов конкурсний відбір на цю посаду та визнаний переможцем конкурсу.

26.03.2020 позивач склав присягу державного службовця, що підтверджується відповідним записом в його трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

Наказом Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 30.06.2023 №63-к позивачу з 01.07.2023 присвоєно 3 (третій) ранг державного службовця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2023 №569 «Про реорганізацію територіальних органів Державної міграційної служби» утворено як юридичну особу публічного права Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, реорганізувавши шляхом злиття Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області та Управління Державної міграційної служби в Черкаській області.

У зв`язку з цим 12.07.2023 В.О. начальника УДМС у Черкаській області Володимир УМАНЕЦЬ попередив позивача про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

03.11.2023 Голова Державної міграційної служби України Наталія НАУМЕНКО затвердила штатний розпис на 2023 рік відповідача.

29.11.2023 відповідач вручив позивачу письмову пропозицію посади, в якій запропонував для переведення наявну у нього нижчу посаду державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійної компетентності - головного спеціаліста відділу юридичного забезпечення Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби. У разі згоди на переведення на запропоновану посаду державної служби запропонував позивачу подати відповідну заяву. У разі ненадання згоди на переведення вважатиметься, що позивач відмовився від такого переведення. У разі відмови від переведення на запропоновану посаду позивача буде звільнено на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» з виплатою згідно з ч.4 вказаної статті вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Позивач на зворотному боці вказаної вище письмової пропозиції посади зазначив, що йому запропоновану посаду, яка з урахуванням п.6 ч.1 ст.2, п.2 ч.2 ст.6 Закону України «Про державну службу» та Переліку посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій, затвердженого постановою КМУ від 18.01.2017 №15, не є рівнозначною посаді завідувача сектору. Вручена пропозиція посади не містить жодних обґрунтувань пропозиції йому нижчої посади державної служби, як винятку в розумінні положень абз.2 ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу».

У подальшому наказом Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 13.12.2023 №170-к позивача 14.12.2023 звільнено з посади завідувача сектору юридичного забезпечення Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Підставами зазначено попередження про наступне звільнення (ознайомлений 12.07.2023), пропозиція посади позивачу (далі спірне рішення).

15.12.2023 відбулась державна реєстрація припинення Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області та утворення відповідача, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Тому позивач звернувся в суд з позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом законів про працю України (далі -КЗпП України), Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі ЗУ № 889-VIII), Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі ЦК України), Переліком посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №15 (далі Перелік посад), Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100).

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає ЗУ № 889-VIII.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Згідно з ч.2 ст. ст.1 ЗУ № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Суд установив, що позивач проходив публічну службу в Управлінні Державної міграційної служби України в Черкаській області на посаді завідувача сектору юридичного забезпечення. Тобто, одній із керівних.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань Управління Державної міграційної служби в Черкаській області, як юридична особа (код 37852733), в якому позивач проходив публічну службу до звільнення, припинене 15.12.2023 та зареєстрована новостворена юридична особа - Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби (код 45200774), тобто відповідач у справі. Цим фактам передували такі зміни в законодавстві України.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2023 №569 «Про реорганізацію територіальних органів Державної міграційної служби» (далі - Постанова №569) утворено як юридичну особу публічного права Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, реорганізувавши шляхом злиття Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області та Управління Державної міграційної служби в Черкаській області. Пунктом 2 Постанови №569 установлено, що відповідач є правонаступником майна, прав та обов`язків Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області та Управління Державної міграційної служби в Черкаській області.

За правилами, визначеними ч.4 ст. 87 ЦК України, юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації. Частиною 1 ст. 89 ЦК України визначено, що юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. Відповідно до ч.1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч.5 ст. 104 ЦК України).

Оскільки передумовою звільнення позивача стала реорганізація державного органу, в якому ніс службу позивач, як державний службовець, суд урахував такі нормативні вимоги для припинення публічної служби.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.83 ЗУ № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.87 ЗУ № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання. За державним службовцем, який втратив працездатність під час виконання посадових обов`язків, посада зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

У спірному рішенні відповідача вказано про його прийняття відповідно до п.4 ч.1 ст.83 ЗУ № 889-VIII та п.1 ч.1 ст.87 ЗУ № 889-VIII, тобто з підстави скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу, як зазначено вище. Підставами для прийняття спірного рішення зазначено попередження про наступне звільнення (позивач ознайомлений 12.07.2023), пропозиція посади позивачу.

Частиною 3 ст.87 ЗУ № 889-VIII визначено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Тобто, законодавством встановлена гарантія обов`язку запропонувати особі посаду для переведення.

12.07.2023 відповідач попередив позивача про наступне звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ № 889-VIII у зв`язку з реорганізацією Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області. Водночас всупереч вимогам ч.3 ст. 87 ЗУ № 889-VIII одночасно з попередженням про звільнення не запропонував позивачу рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. Вказана вище письмова пропозиція посади оформлена 29.11.2023, тобто більше ніж через чотири місяці після попередження про звільнення та пропозиції рівнозначної посади не містить. Отже, відповідач не дотримався вказаного вище, передбаченого Законом, обов`язку як щодо терміну вчинення вказаних вище дій, так і щодо змісту.

Позивач проходив службу на посаді завідувача сектору юридичного забезпечення Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області та з 01.07.2023 йому присвоєно 3 (третій) ранг державного службовця. Відповідач для переведення запропонував позивачу, наявну у нього, нижчу посаду державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійної компетентності, а саме посаду головного спеціаліста відділу юридичного забезпечення Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби.

Положеннями ст. 2 ЗУ № 889-VIII визначено терміни, які приведені в цьому законі, зокрема, посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону (пункт 4 частини 1 статті 2 Закону), рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї під категорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів (пункт 6 частини 1 статті 2 Закону).

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.2 ст. 6 ЗУ № 889-VIII до категорії "Б" віднесено посади:

керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення;

керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення;

керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів.

До категорії "В" віднесено інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б".

Водночас Переліком посад визначено, що кожна з категорій посад має свої під категорії, зокрема: категорія А - підкатегорії А1, А2, категорія Б - підкатегорії Б1, Б2, Б3, категорія В - підкатегорії В1, В2, В3.

До підкатегорії Б3 категорії Б віднесено посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, в тому числі керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів і їх заступники...інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, органів прокуратури, органів військового управління, територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів.

До підкатегорії В1 категорії В віднесено посади головних спеціалістів державних органів, зокрема, головних спеціалістів інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, органів прокуратури, органів військового управління, територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів.

Із офіційного сайту https://public.nazk.gov.ua/documents/cee042bc-108f-498d-8f22-9575785d8ecd Єдиного державного реєстру декларацій суд установив, що позивач 31.12.2023 подав декларацію, в якій зазначив, що займає посаду завідувача сектору юридичного забезпечення Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області категорії «Б». Посада ж головного спеціаліста відділу юридичного забезпечення Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, яку запропонував відповідач, відноситься до посад державної служби категорії «В», тобто не є рівнозначною посаді, яку займав позивач на день звільнення.

Належні, достовірні та допустимі докази щодо пропозиції позивачу іншої рівнозначної посади державної служби та відсутності в штатному розписі на 2023 рік у відповідача рівнозначної для позивача посади відсутні. Натомість штатним розписом підтверджується наявність посади начальника відділу юридичного забезпечення та заступника начальника відділу юридичного забезпечення. Належні та допустимі докази щодо їх зайняття іншими особами відсутні.

Згідно зі вказаною вище нормою ч.3 ст.87 ЗУ № 889-VIII нижча посада державної служби може бути запропонована особі, як виняток. Відповідач, запропонувавши позивачу нижчу посаду державної служби, не обґрунтував застосування вказаного вище винятку щодо таких дій, про що позивач письмово обгрунтовано зазначив на зворотному боці зазначеної вище письмової пропозиції посади.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Посвідченням від 14.07.2016 серії Є №013172 підтверджується, що позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. Отже, позивач мав переважне право на залишення на роботі на виконанння приписів п. 5 ч.2 ст. 42 КЗпП України та п. 14 ч.1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відсутні належні та достовірні докази щодо врахування відповідачем переважного права у позивача на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю, як того вимагає зазначена вище норма Закону.

При скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей із врахуванням переважного права на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, є обов`язком суб`єкта призначення або керівника державної служби. Вказане вище узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах від 21.12.2023 у справі №140/8173/22, від 07.12,2023 у справі №260/3494/21.

Попередження відповідачем позивача про наступне звільнення з пропонуванням йому лише однієї вакантної посади, яка є нижчою, при цьому, штатним розписом Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, за наявності рівнозначним свідчить про порушення закону в сфері публічної служби.

Відповідач не довів суду належними, достовірними та достатніми доказами, що у нього відсутня була можливість запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби, як передбачено ч.3 ст.87 ЗУ № 889-VIII, оскільки державний службовець звільняється на підставі п.1 ч.1 ст.87 ЗУ № 889-VIII у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Тому суд дійшов висновку, що спірне рішення винесене з порушенням встановленого законом порядку, є протиправним і підлягає скасуванню у повному обсязі.

Щодо способу відновлення порушеного права позивача.

Абзац перший ст.235 КЗпП України встановлює, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто, закон не містить іншого варіанта поведінки, окрім як поновлення на тій посаді, з якої відбулося незаконне звільнення.

Водночас суд урахував, що вказаною вище Постановою №569 відповідач утворений як юридична особа публічного права шляхом злиття Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області та Управління Державної міграційної служби в Черкаській області та він є правонаступником майна, прав та обов`язків вказаних вище Управлінь.

Частиною 6 ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Отже, при реорганізації до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівником.

Отже, оскільки відповідач є повним правонаступником усіх прав та обов`язків Управління Державної міграційної служби в Черкаській області, в якому працював позивач на день звільнення, з моменту внесення до ЄДР запису про його припинення, урахувавши, що в ЄДРПОУ внесено запис про припинення юридичної особи - Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області 15.12.2023, поновити позивача на раніше займаній посаді в Управлінні Державної міграційної служби України в Черкаській області об`єктивно неможливо. Зважаючи на правовий статус відповідача, як правонаступника, наявні підстави поновити позивача на рівнозначній посаді категорії «Б» у відповідача, що відповідає його освітньо-кваліфікаційному рівню та досвіду роботи.

Для спірних правовідносин датою такого поновлення є наступний робочий день після незаконного звільнення 15.12.2023. Тому в цій частині позовна вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Абзац другий ст.235 КЗпП визначає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до окремих положеннях п.2 розділу II Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п.3 розділу III Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п.4 вказаного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються:

а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);

в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових);

г) премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності);

д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо;

е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати;

є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором;

ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування;

з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку;

и) виплати, пов`язані з святковими та ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо;

і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування;

ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством);

й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства;

л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати;

м) заробітна плата, яка нарахована за час роботи у виборчих комісіях, комісіях всеукраїнського референдуму;

н) винагороди державним виконавцям;

о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно з п.5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Святкові та неробочі дні (стаття 73 КЗпП України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Згідно з п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Дотримуючи зазначених норм суд врахував.

Довідкою відповідача від 26.12.2023 про доходи щодо позивача підтверджується, що йому нараховано заробітну плату у жовтні 2023 року (22 робочі дні, фактично відпрацьовані робочі дні - 2) в сумі 2570,01 грн та в листопаді 2023 року (22 робочі дні, фактично відпрацьовані робочі дні - 18) - 20937,28грн (загальна сума - 23507,29грн). Середньоденна заробітна плата позивача становить: 23507,29грн /20 робочих днів = 1175,36грн.

Період вимушеного прогулу позивача у 2023 році з 15.12.2023 (перший неробочий та неоплачений) робочий день і до 18.03.2023 (дата судового вирішення спору ухваленням рішення по суті позовних вимог) становить 67 робочих днів: грудень 2023 року 11, січень 2024 року 23, лютий 21, березень 12. Отже, сума коштів за вимушений прогул становить: 67*1175,36грн = 78749,12грн.

Судові рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць відповідно до пунктів 2-3 ч.1 ст.371 КАС України виконуються негайно.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу, 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду, 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз, 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та не надав доказів понесення ним вказаних судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно до ч.3 вказаної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою вказаної статті КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, компенсації за рахунок іншої сторони підлягає не будь-яка правова допомога, а саме професійна правнича, виконавцем якої є адвокат.

З приводу професійної правничої допомоги суд установив, що 02.01.2024 позивач уклав з адвокатом Ульяновим С.М. договір про надання адвокатом правової допомоги (далі Договір). Предметом Договору відповідно до піп.1.1 п.1 Договору визначено, що замовник доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу щодо захисту інтересів замовника у справі про визнання наказу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (правонаступником якого є відповідач) про звільнення ОСОБА_1 протиправним, поновлення його на посаді державної служби та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на умовах передбачених Договором. Згідно з підп.1.2. п.1 Договору адвокат бере на себе виконання такої правової роботи: ознайомлюється з матеріалами наданими замовником, вивчає правові позиції Верховного Суду у подібних справах, збирає інформацію та докази необхідні для підготовки позовної заяви, готує позовну заяву, а також у разі необхідності інші заяви по суті спору та процесуальні заяви і клопотання, представляє інтереси замовника в Черкаському окружному адміністративному суді. Підпунктами 5.1, 5.2 п.5 Договору визначено, що сторони домовились, що вартість послуг адвоката складається з фіксованої суми 20000,00грн. Оплата послуг здійснюється протягом трьох робочих діб з дня підписання Договору.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 02.01.2024 №01.Січ позивач згідно зі вказаним вище Договором оплатив адвокату Ульянову С.М. 20000грн.

Відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 висловлено правову позицію: "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.».

Суд врахував, що позовна заява підписана зазначеним вище адвокатом, який також завірив додатки до позовної заяви. Зміст позовної заяви свідчить, що її складено фахівцем в галузі права. Із листа відповідача від 27.12.2023 суд установив, що адвокат Ульянов С.М. звертався до нього адвокатським запитом про надання інформації щодо позивача. Також враховано, що справа розглянута у спрощеному письмовому провадженні.

Безпосередня участь адвоката Ульянова С.М. у цій справі та понесення у зв`язку з цим судових витрат позивачем доведена сукупністю належних і достовірних доказів. Проте вартість витрат адвоката, вказана в Договорі, не співмірна обставинам спору, складності справи, кількості поданих суду доказів щодо кількості фактів, які підлягали з`ясуванню та перевірці для правильного вирішення спору, об`єктивності (щодо кількості затраченого часу адвоката) та розумності. Тому зважаючи на результат вирішеного спору, суд дійшов висновку про обгрунтованість вказаної вище суми витрат на адвоката та наявність підстав для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача повністю в сумі 10000,00грн.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 122-123, 132-139, 191, 295, 370-371, 382 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов адвоката Ульянова С.М. від імені ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати наказ Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 13.12.2023 №170-к «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на рівнозначній посаді категорії «Б» у Центрально-південному міжрегіональному управлінні Державної міграційної служби (25015, Черкаська обл., м.Кропивницький, вул.Єгорова Олексія, буд.25а; ), що відповідає його освітньо-кваліфікаційному рівню та досвіду роботи, з 15.12.2023.

Стягнути з Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби (25015, Черкаська обл., м.Кропивницький, вул.Єгорова Олексія, буд.25а; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 78749,12грн (сімдесят вісім тисяч сімсот сорок дев`ять гривень дванадцять копійок).

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби (25015, Черкаська обл., м.Кропивницький, вул.Єгорова Олексія, буд.25а; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 10000,00грн (десять тисяч гривень нуль копійок).

3. Копії рішення направити учасникам справи.

4. Рішення щодо поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць виконується негайно.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене в повному обсязі та підписане 18.03.2024.