Справа № 500/7360/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7360/23

19 березня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі, відповідач - 1), Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі, відповідач - 2), в якому просить скасувати постанову начальника відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті №027619 від 03.10.2023, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (згідно акту проведення перевірки від 15.08.2023 №024139.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вважає оскаржувану постанову незаконною і винесеною із порушеннями чинного законодавства. При розгляді справи про адміністративне правопорушення не було повно і всебічно з`ясовано всі обставини, не взято до уваги долучені позивачем докази, а також проігноровано надання позивачем пояснень. Позивач просить врахувати, що на відеозаписі який був зроблений працівником Укртрансбезпеки чітко видно, що ним не було дотримано встановлених норм його поведінки під час зупинення автомобільного транспорту, а також чути як він називає особу-водія по імені, що, на думку позивача, спростовує факт ненадання документів, про що зазначено у акті. Позивач вважає, що надане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу дійсно підтверджує, що даний транспортний засіб належить позивачу, проте не свідчить, що він був в розглядуваному випадку автомобільним перевізником. Позивач також звернула увагу суду, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. Автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже, як вважає позивач, такі дані не завжди можуть збігатися), оскільки автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Ухвалою суду від 15.11.2023 позовну заяву залишено без руху, та у встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Ухвалою суду від 28.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачам встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Також, даною ухвалою постановлено залучити Відділ державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті, як другого відповідача у справі.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник Державної служби України з безпеки на транспорті подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вказав, що в акті зафіксовано порушення вимог абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону, при цьому водій відмовився від підписання акту, будь-яких зауважень, заперечень чи пояснень не надавав. Звернув увагу суду на тому, що обов`язковою є наявність протоколу технічного стану транспортного засобу передбачена чинним законодавством у сфері автомобільного транспорту, а за його відсутність настає відповідальність, встановлена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зауважив, що водієм не було надано товарно-транспортну накладну під час проведення перевірки, натомість надано товарний чек. Просить врахувати, що у разі перебування транспортного засобу у користуванні інших осіб, документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб. Вважає, що матеріали справи не містять відомостей про передання позивачем належного останньому транспортного засобу, у користування іншій особі, зокрема третій особі або водію, який був присутній під час перевірки транспортного засобу (ні договору оренди, ні договору позички, ні тимчасового реєстраційного талону). При цьому, на думку представника відповідачів, транспортний засіб є вантажним, а тому, у разі передачі його у користування іншим особам позивач мав передбачити його використання, в тому числі, і для перевезення вантажів, та оформити вказану передачу належним чином. Додатково звернув увагу суду, що 15.08.2023 при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі) водієм не надано будь-яких пояснень чи заперечень стосовно виявлених порушень. Також вказав, що розгляд справи по акту проведено за участі позивача та її представника, заслухано їх усні пояснення та долучено до справи письмові пояснення.

Відділ державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті відзив на позов суду не надав.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №012885 від 14.08.2023 та щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Укртрансбезпеки у період з 14.08.2023 по 20.08.2023, проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) транспортних засобів зони габаритно-вагового контролю: а/д М-19 км 345+580, М-30 км 191+380, М-09 км 34+800, Н-18 км 33+800, М-19 км 237+20. Автомобільні дороги в межах Тернопільської області, автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів та інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

За результатами проведеної перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №024139 від 15.08.2023, яким зафіксовано порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт - абз. 3ч.1 абз.3 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону, а саме: вимога ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" - перевозився вантаж, де на момент перевірки водій не надав: ТТН, оформлене посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, протокол перевірки та адаптації тахографа, протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.

В даному Акті у графі "Пояснення водія про причини порушень" зазначено "відмовився від підпису та пояснень".

В подальшому, позивачу направлено повідомлення від 16.08.2023 "Про розгляд матеріалів справи про порушення законодавства", яким запропоновано позивачу прибути на розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, що відбудеться 03.10.2023 з 10.00 год по 16.00 год.

Після цього, Відділом Державного нагляду (контролю) у Тернопільській області складено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №027619 від 03.10.2023, якою за порушення абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону, постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн.

Також, на адресу позивача надіслано повідомлення від 05.10.2023, яким позивачу запропоновано, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, добровільно сплатити вищезазначений адміністративно-господарський штраф в 15-денний термін з дня отримання постанови.

Не погоджуючись з постановою відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України №2344-III).

Положеннями статті 1 Закону України №2344-III визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Відповідно до частини 11 статті 6 Закону України №2344-III державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Згідно абзацу 4 статті 6 Закону України №2344 реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі по тексту - Порядок №1567).

Згідно Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Приписами пунктом Порядок №1567 передбачено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Положеннями статті 1 Закону України №2344 визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно частини другої статті 48 Закону України №2344 документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Також, Порядком №1567 передбачено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

При цьому, частина перша статті 60 Закону України №2344 визначає, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З Акту, складеного за результатами проведеної перевірки, що також не заперечується позивачем у позовній заяві слідує, що автомобіль DAF номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Водночас, у позовній заяві позивач стверджує, що не є автомобільним перевізником, позаяк не здійснювала жодних вантажних перевезень, у неї відсутній КВЕД необхідний для надання таких послуг; вказує, що на даний час здійснює діяльність, яка передбачена КВЕД 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями, тютюновими виробами, що підтверджується випискою з ЄДРЮОФОПГО.

До того ж, позивач зазначає, що надала автомобіль DAF номерний знак НОМЕР_1 своєму чоловіку для поїздки у м.Рівне з метою здійснення купівлі продуктів.

В результаті проведеної перевірки уповноваженими особами Укртрансбезпеки зафіксовано порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт - абз. 3ч.1 абз.3 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону, а саме: вимога ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" - перевозився вантаж, де на момент перевірки водій не надав: ТТН, оформлене посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, протокол перевірки та адаптації тахографа, протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.

Під час оформлення виявленого порушення у водія транспортного засобу не було жодних зауважень та заперечень до перевіряючих стосовно зафіксованого порушення, про що свідчить його особистий підпис в акті перевірки (у графі "Пояснення водія про причини порушень" зазначено "відмовився від підпису та пояснень").

Також, в Акті у графі "документ, що засвідчує особу водія" зазначено "не надав для перевірки".

З приводу наведених обставин суд зазначає, що у відповідності до положень п.п. "а", "б" п.п.2.1 п.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, внутрішніх військ МВС, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Згідно з п.п.2 п.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно до абз.4 п.16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (далі - Порядок № 1388) за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Тобто, з буквального змісту вказаної норми Порядку №1388 слідує, що тимчасовий реєстраційний талон видається сервісним центром МВС за бажанням власника транспортного засобу надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування, - за зверненням власника транспортного засобу.

Положеннями п.6.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів (далі ТЗ), оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 №379 (далі - Інструкція №379) визначено, що за письмовою заявою власника ТЗ - фізичної особи, зразок якої наведено в додатку 14 до цієї Інструкції, про надання права керування цим ТЗ іншій фізичній особі (за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу власника та цю особу) працівниками Центру оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на термін, зазначений у заяві. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до ______ 20__ року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії ___ N ________".

Заява подається власником ТЗ особисто або уповноваженою ним особою.

При цьому, за правилами п.6.3 Інструкції №379, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.

Наведені норми законодавства дають підстави вважати, що у разі передачі права користування транспортним засобом фізичній або юридичній особі, на підставі відповідного договору, у межах господарських відносин, власник або орендар має звернутися до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і видачею тимчасового реєстраційного документа на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Суд враховує, висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 20.12.2018 у справі №804/8740/16, де зазначено, що попри те, що наведені положення пункту 6.3Інструкції № 379 та пункту 16 Порядку №1388 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто як вважає позивач не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом України "Про автомобільний транспорт".

Суд зауважує, що у водія відсутні, серед іншого, посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Цьому кореспондує також те, що особа водія під час здійснення рейдової перевірки не була встановлена.

Також, судом не здобуто доказів та учасниками справи суду таких не подано, що передаючи транспортний засіб у користування іншій особі (як зазначає позивач, її чоловіка), позивач оформила у передбачений законом спосіб відповідний договір, що підтверджує право користування транспортним засобом, тимчасовий реєстраційний талон, такі документи не були пред`явлені водієм під час проведення перевірки.

Оскільки транспортний засіб є вантажним, на переконання суду, у разі передачі його у користування іншим особам позивач мав передбачити його використання, в тому числі, і для перевезення вантажів, та оформити вказану передачу належним чином.

Верховний Суд у постанові від 22.02.2023 року у справі №240/22448/20 вказав, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону України "Про автомобільний транспорт"), а не власник/ користувач транспортного засобу.

Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб. Визначити автомобільного перевізника можна на основі документів, якими підтверджується укладення договору перевезення вантажу.

З урахуванням зазначених обставин суд дійшов висновку, що в цій справі саме позивач виступав автомобільним перевізником при здійсненні перевезення вантажу транспортним засобом.

Виходячи з того, що у спірному випадку суть встановлених рейдовою перевіркою порушень позивачем не оспорюється, а доводи загалом зводяться до того, що у позивача відсутній статус автомобільного перевізника, суд також вважає, що позивачем не спростоване виявлене відповідачем порушення, а саме: вимоги ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" - перевозився вантаж, де на момент перевірки водій не надав: ТТН, оформлене посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, протокол перевірки та адаптації тахографа, протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.

Вирішуючи даний спір по суті, суд також враховує, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту АР №024139 було призначено на 03.10.2023 про що позивача повідомлено листом від 16.08.2023 №62478/37/24-23 (квитанція про надіслання рекомендованого листа від 17.08.2023)

Вказане свідчить, що відповідачем дотримано вимоги законодавства в частині належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи та спростовує твердження позивача про те, що відповідач не перевірив вручення листа позивачу та розглянув справу без участі позивача.

Отже, враховуючи наведене суд приходить до переконання, що позивач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Розгляд справи по акту проведено за участі позивача та її представника, заслухано їх усні пояснення та долучено до справи письмові пояснення.

Суд також враховує, що у постанові від 29.01.2020 у справі 814/1460/16 Верховний Суд сформулював висновок, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто на момент їх вчинення.

Оскільки на момент проведення рейдової перевірки позивач не забезпечив водія повним комплектом документів, що передбачений законодавством, суд погоджується з доводами Укртрансбезпеки про те, що інспектором підставно зафіксовано в акті перевірки порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відсутність визначених законом документів під час здійснення перевезення вантажу вже є підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу до перевізника.

Відтак зважаючи на зафіксовані в акті перевірки порушення, за наслідками розгляду справи відповідачем винесено оскаржувану постанову від 03.10.2023 за №027619.

Пунктом 29 Порядку №1567 визначено, що копія постанови видається не пізніше ніж протягом трьох днів після її винесення уповноваженій особі автомобільного перевізника під розписку чи надсилається рекомендованим листом із повідомленням.

Вирішуючи даний спір по суті, суд також враховує, що Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №027619 від 03.10.2023 була направлена позивачу рекомендованим листом від 05.10.2023.

Суд вважає, що позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

То ж, на переконання суду, спірна постанова винесена відповідачем в межах наданих йому повноважень із дотриманням процедури її розгляду та прийняття та у відповідності до норм Закону України Про автомобільний транспорт, Порядку №1567 та є правомірною.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії, параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні Петриченко проти України (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи та докази, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Оскільки суд відмовив в задоволенні позову, підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 19 березня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 );

відповідачі:

Державна служба України з безпеки на транспорті (місцезнаходження:вул. Антоновича, 51, м. Київ,01135 );

Відділ державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: вул. Тролейбусна, 12, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46027 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.