Справа № 480/12391/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 р. Справа № 480/12391/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2023, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 27.11.23 по справі № 480/12391/23

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Юрія Олександровича

про визнання протиправним та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Сумського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Юрія Олександровича про визнання протиправним та скасування постанови Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Юрія Олександровича про арешт майна боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , від 11.10.2023 ВП №66134998.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Юрія Олександровича про визнання протиправним та скасування постанови. Роз`яснено позивачу, що розгляд такого спору віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного, на її думку, постановлення судом першої інстанції ухвали про відмову у відкритті провадження.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

В свою чергу п. 19 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, га дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, на думку позивача, постанова приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Юрія Олександровича від 11.10.2023 року ВП № 66134998 про арешт майна боржника в розумінні п. 19 ст. 4 КАС України є рішенням суб`єкту владних повноважень.

Апелянт, вважає, посилання суду першої інстанції на вимоги ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 447 ЦПК України помилковими, оскільки оскаржуване рішення було прийнято суб`єктом владних повноважень.

З урахуванням викладеного, позивач просить визнати протиправною та скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду про відмову у відкритті провадження від 27.11.2023 року по справі № 480/12391/23 та ухвалити нове рішення, яким направити справу № 480/12391/23 до Сумського окружного адміністративного суду для розгляду по суті.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Отже, постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК, та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом № 1404-VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Закон № 1404-VIII установлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач оскаржує правомірність прийняття Приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Савенком Юрієм Олександровичем постанови про арешт майна від 11.10.2023 у виконавчому провадженні №66134998, в якому ОСОБА_1 є боржником.

20.07.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Савепко Юрій Олександрович Постановою ВП № 66134998 відкрив виконавче провадження про стягнення з боржника ОСОБА_2 грошові кошти на користь ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» грошові кошти в сумі 58491,87 доларів США.

Згадане виконавче провадження №66134998 постановою Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Юрія Олександровича від 20.07.2021 відкрите з примусового виконання виконавчого листа, виданого 25.06.2021 Зарічним районним судом м.Суми у цивільній справі №591/6129/14-ц, про стягнення з боржника грошових коштів на користь ТОВ "СПЕКТРУМ ЕССЕТС" 58491,87дол.США.

Так, позивач ОСОБА_1 , є боржником у виконавчому провадженні №66134998 з примусового виконання виконавчого листа №591/6129/14-ц, виданого 25.06.2021 Зарічним районний судом м.Суми на виконання рішення вказаного суду, прийнятого у порядку цивільного судочинства.

Проте, 11.10.2023 року приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Савепко Юрій Олександрович виніс Постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 66134998 в порядку вимог п.9 ч.1 ст, 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що борг, основна винагорода приватного виконавця та виграти на проведення виконавчих дій погашено в повному обсязі. Основна винагорода та витрати виконавчого провадження не стягнуто.

Отже, в нашому випадку, відповідач 11.10.2023 року приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Савенко Юрій Олександрович виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 66134998 в порядку вимог п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що борг, основна винагорода приватного виконавця та витрати на проведення виконавчих дій погашено в повному обсязі.

Після прийняття цього рішення про закінчення виконання вказаного судового рішення в цей же день - 11.10.2023 року виніс Постанову про арешт майна боржника.

Колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на вимоги ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 447 ЦПК України є помилковими, оскільки оскаржуване рішення було прийнято суб`єктом владних повноважень вже після фактичного закінчення виконавчого провадження, а не на стадії виконання вказаного рішення, що унеможливлює застосування даних норм права для захисту порушеного права позивача в порядку вимог цивільного судочинства.

В свою чергу, постанова приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Юрія Олександровича від 11.10.2023 року ВП № 66134998 про арешт майна боржника в розумінні п. 19 ст. 4 КАС України є рішенням суб`єкту владних повноважень.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, якщо на виконанні перебуває постанова про стягнення виконавчого збору, вона є таким же самостійним виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню.

За правилами частини першої статті 48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частинами першою та другою статті 56 Закону № 1404-VIII закріплено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

З аналізу вказаних норм випливає, що у разі примусового виконання виконавчих листів державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі щодо накладення арешту на майно, на яке звернуто стягнення та визначення вартості вказаного майна.

Відтак, законність винесеної державним виконавцем постанови про накладення виконавцем арешту на майно боржника залежить від наявності підстав для стягнення із позивача виконавчого збору.

У даному випадку, оскаржувана позивачем постанова державного виконавця про арешт майна є пов`язаною з вирішенням питання щодо стягнення виконавчого збору, яке не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Ці вимоги повинні розглядатися разом із вимогами про визнання неправомірною та скасування постанови про стягнення з позивача виконавчого збору у порядку адміністративного судочинства.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 2-1409/11 (провадження №14-137цс19).

Таким чином, беручи до уваги наведені правові норми у контексті вирішення питання юрисдикційної належності спору, що виник у зв`язку з прийняттям постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 , від 11.10.2023 ВП №66134998, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд таких спорів віднесено до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 є передчасним.

Статтею 320 КАС України передбачено право суду апеляційної інстанції за наслідками скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити справу для продовження розгляду до відповідного суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній адміністративній справі, а тому оскаржувану ухвалу необхідно скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 по справі № 480/12391/23 - скасувати.

Адміністративну справу № 480/12391/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Юрія Олександровича про визнання протиправним та скасування постанови направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва