Справа № 140/20920/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/20920/23 пров. № А/857/20327/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області, подану представником Кандзюба Іриною Миколаївною, та апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області, подану представником Семеновим Романом Вадимовичем,

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року (суддя Лозовський О.А., час ухвалення 15:02 год., місце ухвалення м.Луцьк, дата складання повного тексту 04.10.2023),

в адміністративній справі №140/20920/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРБА-ВВ" до Головного управління ДПС у Волинській області,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У липні 2023 року позивач ТОВ "ВЕРБА-ВВ" звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2023 на суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у частині на суму 51820,73 грн (В4); 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2023 на суму завищення бюджетного відшкодування 224403 грн та штрафні санкції у сумі 22440,03 грн (В1); 3) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2023 на суму на яку відмовлено у наданні бюджетного відшкодування у розмірі 3766121 грн (В3).

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 30.05.2023 № в частині завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 51820,73 грн, від 30.05.2023 №, від 30.05.2023 №. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області на користь ТОВ ВЕРБА-ВВ судовий збір у розмірі 26840,00 гривень.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом неповно і необ`єктивно досліджені обставини справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Апеляційні скарги відповідача подано представниками ОСОБА_1 та Семеновим Романом Вадимовичем.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що податковою перевіркою встановлено факт включення ТОВ «ВЕРБА-ВВ» до складу податкового кредиту декларації за лютий 2023 року податкових накладних, які містять розбіжності у зазначенні обов`язкових реквізитів, зокрема, перевіркою встановлено розбіжності застосування коду УКТЗЕД, які унеможливлюють ідентифікацію товару та не дають змоги у повній мірі ідентифікувати здійснену операцію, а отже, не можуть бути підставою для віднесення сум ПДВ, зазначених у ній, до складу податкового кредиту. Зареєстрована постачальником податкова накладна не є єдиним доказом, на підставі якого контролюючий орган встановив факт постачання товарів/послуг покупцю. Вказане призвело до завищення суми податкового кредиту у декларації за лютий 2023 на загальну суму 276224 грн, що в свою чергу призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного періоду у декларації за лютий 2023 на суму 51821 грн, та до завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість заявленого на рахунок платника податку у декларації за лютий 2023р. 224403 грн.. Відносно ППР від 30.03.2023 № вказує скаржник, що аналізом даних собівартості окремих партій реалізованої продукції до сум одержаних доходів від її реалізації, встановлено реалізацію такої продукції за цінами, нижче від собівартості, тобто встановлено збитковість здійснених ТОВ «ВЕРБА-ВВ» експортних операцій з причин реалізації товару нижче їх собівартості без наявності об`єктивних підстав для цього, тобто, ділова мета господарської операції є недобросовісною та вчинена поза межами господарської діяльності платника. Реалізація готової продукції за цінами нижче за собівартість має тривалий та систематичний характер, і збитковий результат господарської діяльності Товариства станом на 28.02.2023 року становить 63945356,64 грн.. Вважає скаржник, що ТОВ «ВЕРБА-ВВ» не набуло права на отримання бюджетного відшкодування за лютий 2023 року в повному обсязі.

За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач) просить скасувати рішення суду від 25.09.2023 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому вказує на відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Зазначає, що у розглядуваній справі немає підстав для висновку про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та/або процесуального права. Просить залишити апеляційну скаргу ГУ ДПС у Волинській області без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційних скарг представників відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що такі апеляційні скарги слід задоволити частково.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

У період з 20.04.2023 по 28.04.2023 ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ ВЕРБА-ВВ щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено Акт від 05.05.2023 №7215/07-01/39231747 (а.с. 21-38 т.1).

Згідно висновку Акта перевірки встановлено порушення платником податків: п.44.1, п.44.6 статті 44, статті 46, п. 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, абзацу б п.200.4 статті 200, п.201.1, п.201.10 статті 201, абзацу в п. 200.14 статті 214 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого: - завищено суму від`ємного значення, що включається до складу наступного податкового звітного періоду по декларації за лютий 2023 року (рядок 21 Декларації) в сумі 121316 грн; - завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявленого на рахунок платника у банку у декларації за лютий 2023 року (рядок 20.2.1) в сумі 224403 грн; - відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування за лютий 2023 року податку на додану вартість на рахунок платника у банку в сумі 3766121 грн..

30.05.2023 на підставі висновків вказаного Акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 121316 грн (оскаржується в частині завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 51820,73 грн (не оскаржується в частині не підтвердження податкового кредиту внаслідок імпорту товару (генератора змінного струму) на суму 69495,27 грн (а.с. 12 т.1);

- №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 224403 грн та застосовано штрафні санкції у сумі 22440,03 грн (а.с. 14 т.1);

- №, яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2023 на суму 3766121 грн (а.с. 16 т.1).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційних скарг представників відповідача, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Перевіряючи правомірність прийняття Головним управленням ДПС у Волинській області податкового повідомлення-рішення від 30.05.2023 №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 121316 грн (оскаржується в частині завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 51820,73 грн (не оскаржується в частині не підтвердження податкового кредиту внаслідок імпорту товару (генератора змінного струму) на суму 69495,27 грн., а також податкового повідомлення-рішення від 30.05.2023 № на суму завищення бюджетного відшкодування 224403 грн та штрафні санкції у сумі 22440,03 грн, в межах доводів і вимог апеляційних скарг представників відповідачів, суд враховує наступне.

Відповідач вважає, що позивач допустив порушення вимог п.44.1, п.44.6 ст.44, п.46.1. ст.46, п.198.1, п.198.2. п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст. 200, п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, внаслідок чого завищено суму від`ємного значення, що включається до складу наступного податкового звітного періоду по декларації за лютий 2023 року (рядок 21) на суму 121316 гривень та завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість заявленого на рахунок платника у бланку декларації за лютий 2023 року (рядок 20.2.1) на суму 224403 гривень.

Відповідно пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до абз.2 п.44.6 ст.44 ПК України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Отже, ведення бухгалтерського обліку власної господарської діяльності є складовою податкового обов`язку платника податків, пов`язаного з обчисленням податку.

Судим розглядом встановлено, що в ході перевірки ТОВ ВЕРБА-ВВ встановлено завищення суми від`ємного значення, що включається до складу наступного податкового звітного періоду по декларації за лютий 2023 року (рядок 21) на суму 121316 грн та завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість заявленого на рахунок платника у бланку декларації за лютий 2023 року (рядок 20.2.1) на суму 224403 гривень.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції обґрунтовано врахував наступне.

Так, статтею 1, частиною першою статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі Закон №996-XIV) установлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, формування і підтвердження даних декларацій відбувається на підставі документів, визначених в абзаці першому пункту 44.1 статті 44 ПК України, а тому питання законності декларування відповідних показників зводиться до підтвердження їх первинними документами.

За правилами підпункту а пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України установлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, складена постачальником (продавцем) та зареєстрована у ЄРПН податкова накладна для покупця є підставою для формування податкового кредиту. Обов`язковою умовою чи то для нарахування податкових зобов`язань, чи то віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту для учасників господарської операції є їх фактичне здійснення, що підтверджується первинними документами, внаслідок чого відбувається рух активів у кожного з платників податку - як у продавця, так і у покупця. Платник податку повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. При цьому право на бюджетне відшкодування частини від`ємного значення виникає лише у разі фактичної сплати ПДВ в ціні придбаного товару (робіт, послуг) отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг.

Суд зауважує, що Податковий кодекс України покладає обов`язок зі складання податкової накладної саме на постачальника товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Зазначеною нормою визначено зміст податкової накладної (обов`язкові реквізити), серед них - код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду.

Відповідно до приписів пункту 201.10 статті 201 ПК України, помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Тому зазначаючи в акті перевірки про порушення положень, зокрема, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, відповідач безпідставно перекладає обов`язки, які визначені зазначеними нормами на платника податків постачальника товарів (робіт, послуг), на позивача, який є покупцем товарів (деревини промислового використання хвойних та листяних порід).

Відповідач не заперечує факт реєстрації в ЄРПН поданих контрагентами позивача податкових накладних, за якими не визнає право ТОВ ВЕРБА-ВВ на формування податкового кредиту. При цьому згідно з податковими накладними можливо правильно встановити покупця та продавця товару, опис (номенклатуру) товарів, дані щодо кількості та вартості товару, дату операції (їх опис наведено в акті перевірки).

Варто зауважити, що акт перевірки не містить висновків про нереальність господарських операцій з постачання позивачу лісового господарства деревини та первинні документи під час перевірки досліджені контролюючим органом, вони наявні і в матеріалах цієї справи. Первинні документи відповідають загальним вимогам, визначеним статтею 9 Закону №996-XIV, підстави ставити під сумнів їх справжність та достовірність відображених у них даних відсутні. Відповідач визнає факт господарської операції й правомірність реєстрації продавцем податкових накладних (їх реєстрація в ЄРПН не була зупинена) та він не позбавлений можливості відстежити за даними інформаційних систем ДПС України податкові зобов`язання продавця і співставити із сумою податкового кредиту покупця.

В матеріалах справи наявні первинні документи за кожною поставкою (договори купівлі-продажу необробленої деревини, аукціонні свідоцтва, товарно-транспортні накладні (ТТН-ліс), платіжні доручення, податкові накладні, витяг з реєстру податкових накладних, однак такі правовому аналізу не підлягають, оскільки суть спору стосується виключно права на формування позивачем податкового кредиту на підставі податкових накладних, у яких, на думку ГУ ДПС У Волинській області, неправильно зазначено код товару згідно з УКТ ЗЕД.

У податкових накладних постачальниками позивача зазначено код товару УКТ ЗЕД 4403 Лісоматеріали необроблені, з видаленою або невидаленою корою або заболонню, або начорно брусовані або небрусовані, проте ГУ ДПС у Волинській області вважає, що номенклатура товарів, вказана у податкових накладних, відповідає коду УКТ ЗЕД 4401 Деревина паливна у вигляді колод, полін, хмизу, гілок, сучків або в аналогічних формах; деревна тріска або стружка; тирса та відходи деревини, агломеровані або неагломеровані, у вигляді колод, полін, брикетів, гранул або в аналогічних формах.

Відповідно до пункту 12 Порядку №428 пояснення до УКТ ЗЕД розробляються та затверджуються Держмитслужбою з урахуванням змін, які вносяться Всесвітньою митною організацією до пояснень до Гармонізованої системи та Європейським Союзом до пояснень до Комбінованої номенклатури. У разі потреби Держмитслужба розробляє пояснення до кодів товарів, що деталізовані на національному рівні.

Відповідачем не надано письмових доказів, що кодом УКТ ЗЕД має бути саме 4401, а не 4403, а відтак не спростовано, що постачальником код УКТ ЗЕД був зазначений правильно.

Визначальним у цьому питанні є призначення, використання позивачем придбаної деревини для виготовлення продукції, а не як палива.

Стосовно наслідків для учасників господарської операції податкових накладних, складених постачальником, та їх реєстрації в ЄРПН, які містять помилковий код УКТ ЗЕД чи якщо код відсутні, Верховний Суд сформував висновок, за змістом якого самого по собі неправильного зазначення коду УКТ ЗЕД або його відсутності недостатньо для висновку про безтоварність господарської операції. Формальні недоліки в оформленні податкової накладної не є безумовною підставою для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися) (постанови: від 09.04.2019 у справі №815/2640/15, від 04.09.2020 у справі №810/657/17, від 27.02.2020 у справі №825/785/16, від 25.02.2020 у справі №818/1643/16, від 18.02.2021 у справі №816/1006/17, від 16.03.2021 у справі №520/3888/19).

У постанові від 20.06.2018 року у справі №819/1383/17 Верховний Суд дійшов висновку, що факт реєстрації податкових накладних в ЄРПН, відсутність квитанцій про їх неприйняття є свідченням наявності у платника податків підстав для формування сум податкового кредиту за такими податковими накладними. Відсутність у таких податкових накладних такого реквізиту, як код УКТ ЗЕД, за обставин реєстрації таких податкових накладних у ЄРПН є наслідком неналежного виконання контролюючим органом при такій реєстрації своїх обов`язків, а тому подальше виключення сум податкового кредиту за такими податковими накладними, як і застосування до цього платника податків штрафних санкцій, є неправомірним, так як за змістом вказаних норм обов`язок перевірки податкових накладних на відповідність пункту 201.10 статті 201 ПК України при їх реєстрації покладений на контролюючий орган.

Таким чином, позивач як покупець не може нести відповідальність за правильність заповнення податкових накладних його контрагентом у вигляді позбавлення права на податковий кредит за такими податковими накладними. Водночас факт реєстрації податкових накладних, складених контрагентами позивача у зв`язку із реалізацією останньому деревини дров`яної в ЄРПН спростовує наявність будь-яких помилок під час їх заповнення та порушення вимог, встановлених пунктом 201.1, 201.10 статті 201 ПК України.

При тому, ГУ ДПС у Волинській області не встановило факт використання ТОВ Верба-ВВ придбаної деревини не у господарській діяльності, як і те, що придбана деревина у такій кількості використана не для виготовлення готової продукції, а як паливо.

Зміст порушень пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України акт перевірки не розкриває, оскільки окрім цитування вказаних норм, відсутні посилання на фактичні обставини, які б свідчили про порушення правил формування податкового кредиту згідно із цими положеннями Кодексу.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 30.05.2023 № на суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у частині на суму 51820,73 грн, та № на суму завищення бюджетного відшкодування 224403 грн та штрафні санкції у сумі 22440,03 грн..

Відносно позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.05.2023 №, яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування за лютий 2023 року у розмірі 3766121 грн, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з підпунктами 14.1.18, 14.1.178, 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів а та б пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

За правилами пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 ПК України).

Пунктом 198.5 статті 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Так, у розглядуваній справі, контролюючим органом в ході проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ ВЕРБА-ВВ щодо дотримання податкового законодавства в частині заявленого до відшкодування з бюджету 3766121 грн, складено акт №7215/07-01/39231747 від 05.05.2023, яким встановлено, що ТОВ «ВЕРБА-ВВ» згідно даних регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів було реалізовано за лютий 2023 року 93065 шт. піддонів дерев`яних EPAL 1200*800. Станом на 01.01.2023 на залишку перебувало 63308 шт. піддонів дерев`яних EPAL 1200*800. Тобто ТОВ «Верба-ВВ» було реалізовано 29757 шт. піддонів дерев`яних EPAL 1200*800, вироблених безпосередньо у лютому 2023.

Виробнича собівартість реалізованих піддонів дерев`яних EPAL 1200*800, що виготовлені у лютому 2023 (Д-т 901 К-т 26), зазначена у таблицях акту на сторінках 22, 26 (а.с. 32-34 т.1).

Обліковою політикою Підприємства передбачено використання методу вибуття запасів ФІФО.

На запит контролюючого органу від 26.04.2023 про надання первинних документів до перевірки та регістрів бухгалтерського обліку, які відносяться до предмету перевірки, зокрема, обороти бухгалтерського рахунку 26 в розрізі номенклатури, кількості, окремих партій, днів та кореспондуючих субрахунків, статей доходів та витрат за період з 01.02.2023 по 28.02.2023 року, пояснення та документального підтвердження щодо порядку розподілу загальновиробничих витрат між окремими видами готової продукції та включення їх до складу собівартості окремих видів готової продукції, ТОВ «Верба-ВВ» надано до перевірки: 1) обороти рахунку 26 бухгалтерського обліку в розрізі номенклатури, кількості, окремих партій та кореспондуючих субрахунків за період 01.02.2023 по 28.02.2023; 2) стосовно порядку розподілу загальновиробничих витрат між окремими видами готової продукції та включення їх до складу собівартості окремих видів готової продукції.

В поясненнях контролюючому органу підприємство вказало, що при визначенні собівартості реалізованої продукції Підприємство керується НП(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, відповідно до якого, зокрема визначено: «11. Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві». «16. Загальновиробничі витрати поділяються на постійні і змінні. До змінних загальновиробничих витрат належать витрати на обслуговування і управління виробництвом (цехів, дільниць), що змінюються прямо (або майже прямо) пропорційно до зміни обсягу діяльності. Змінні загальновиробничі витрати розподіляються на кожен об`єкт витрат з використанням бази розподілу (годин праці, заробітної плати, обсягу діяльності, прямих витрат тощо), виходячи з фактичної потужності звітного періоду. До постійних загальновиробничих витрат відносяться витрати на обслуговування і управління виробництвом, що залишаються незмінними (або майже незмінними) при зміні обсягу діяльності. Постійні загальновиробничі витрати розподіляються на кожен об`єкт витрат з використанням бази розподілу (годин праці, заробітної плати, обсягу діяльності, прямих витрат тощо) при нормальній потужності. Обліковою політикою Підприємства передбачено, що базою розподілу загальновиробничих витрат є прямі витрати, що належать до виробничої собівартості продукції. Загальновиробничі витрати поділяються на постійні та змінні. Змінні загальновиробничі витрати з кредиту рахунка 91 «Загальновиробничі витрати» списуються у дебет рахунка 23 «Виробництво» у повному обсязі. Постійні загальновиробничі витрати поділяються на розподілені та нерозподілені. Розподілені постійні загальновиробничі витрати включаються до виробничої собівартості у дебет рахунка 23 «Виробництво». Нерозподілені постійні загальновиробничі витрати включаються у дебет рахунка 90 «Собівартість реалізації» у періоді їх виникнення.».

Згідно даних регістрів бухгалтерського обліку частка нерозподілених постійних загальновиробничих витрат за лютий 2023 становить 44,7 % (5997828,55/ 13410424,54).

Нормальна потужність - очікуваний середній обсяг діяльності, що може бути досягнутий за умов звичайної діяльності підприємства протягом кількох років або операційних циклів з урахуванням запланованого обслуговування виробництва.

П. 16 НП(С)БО 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, відповідно до якого, зокрема визначено: «До постійних загальновиробничих витрат відносяться витрати: на обслуговування і управління виробництвом, що залишаються незмінними (або майже незмінними) при зміні обсягу діяльності. Постійні загальновиробничі витрати розподіляються на кожен об`єкт витрат з використанням бази розподілу (годин праці, заробітної плати, обсягу діяльності, прямих витрат тощо) при нормальній потужності. Нерозподілені постійні загальновиробничі витрати включаються до складу собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) у періоді їх виникнення. Загальна сума розподілених та нерозподілених постійних загальновиробничих витрат не може перевищувати їх фактичну величину.

Згідно бухгалтерського проведення Д-т 901 К-т 91 по номенклатурній групі «Піддон дерев`яний EPAL 1200*800» сума нерозподілених постійних загальновиробничих витрат становить 3193844,69 грн..

П.7 НП(С)БО 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, відповідно до якого, зокрема визначено: Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Таким чином, постійні нерозподілені загальновиробничі витрати на 1 шт. піддону дерев`яного EPAL 1200*800 становлять 107,33 грн (3193844,69 грн/29757 шт.).

Отже, повна собівартість виготовленого та відповідно реалізованого у лютому 2023 року 1 шт. піддона дерев`яного EPAL 1200*800 становить 405,45 гри (298,12 грн+107,33 грн).

Апеляційний суд враховує, що ТОВ «ВЕРБА-ВВ» до перевірки надано первинні документи щодо залишків, виробництва готової продукції, яку в подальшому частково було реалізовано на експорт в адресу нерезидентів Sequoia Holz GmbH (Німеччина), MW TRADE sp. z о. о., Польща, що відображено записами по бухгалтерському обліку з К-т. рах.26 «Готова продукція» в Д-т рах. 901 «Собівартість реалізованої готової продукції» та з К-т 91 «Загальновиробничі витрати» в Дт 901 Собівартість реалізованої готової продукції».

Аналізом даних собівартості окремих партій реалізованої продукції (піддонів дерев`яних EPAL 1200*800) до сум одержаних доходів від її реалізації, встановлено реалізацію такої продукції за цінами, нижче від собівартості всього на загальну суму 4070392,88 грн (таблиця акту на сторінках 24-26) (а.с. 33-34 т.1).

Крім того, ТОВ «ВЕРБА-ВВ» згідно даних регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів за лютий 2023 було реалізовано 292,83 т паливних гранул (пелети) Ф, вироблених безпосередньо у лютому 2023 та реалізованих у лютому 2023.

Згідно бухгалтерського проведення Д-т 901 К-т 91 по номенклатурній групі «паливні гранули (пелети) Ф» сума нерозподілених постійних загальновиробничих витрат становить 1551947,04 грн..

TOB «Верба-ВВ» до перевірки надано первинні документи щодо залишків виробництва готової продукції, яку в подальшому частково було реалізовано на експорт в адресу нерезидентів MVV TRADE sp. z о. о., Польща, U.T.Group D.O.O., Словенія, UAB "Litmer", Литва, U.T.Group D.O.O., Словенія, UAB Medinis namas LT, Литва, TJ MOBILE SP Z O.O., MILUSKA IMPORT DOO ODZACI, Сербія, що відображено записами по бухгалтерському обліку з К-т. рах.26 «Готова продукція» в Д-т рах. 901 «Собівартість реалізованої готової продукції» та з К-т 91 «Загальновиробничі витрати» в Дт 901 Собівартість реалізованої готової продукції».

П.7 НП(С)БО 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, відповідно до якого, зокрема визначено: Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Таким чином, постійні нерозподілені загальновиробничі витрати на 1 т реалізованих паливних гранул (пелети)Ф становлять 5299,82 грн (1551947,04 грн/292,83 т.).

Перевіркою встановлено, що ТОВ «ВЕРБА-ВВ» в лютому 2023 року реалізовано окремі партії готової продукції за цінами нижчими за собівартість, в результаті чого ТОВ «ВЕРБА-ВВ» не компенсовано фактично понесених на її виробництво витрат (заробітної плати працівників та з придбання сировини, електроенергії, ПММ, запасних частин, послуг оренди ОЗ, тощо).

Аналізом даних собівартості окремих партій реалізованої продукції (паливних гранул (пелети)Ф, до сум одержаних доходів від її реалізації, встановлено реалізацію такої продукції за цінами, нижче від собівартості всього на загальну суму 1282287,47 грн (аналіз наведено у таблиці акта на сторінках 29-30) (а.с. 35-зв.-36 т.1).

Перевіркою встановлено, що ТОВ «ВЕРБА-ВВ» в лютому 2023 року реалізовано окремі партії готової продукції за цінами нижчими за собівартість, в результаті чого ТОВ «ВЕРБА-ВВ» не компенсовано фактично понесених на її виробництво витрат (заробітної плати працівників та з придбання сировини, електроенергії, ПММ, запасних частин, послуг оренди ОЗ, тощо). Реалізація готової продукції за цінами нижчими за собівартість має систематичний характер. При цьому, за даними бухгалтерського обліку платника (рах.442) сума непокритих збитків станом на 28.02.2023 року складає 24053382,99 грн.. Збитковий результат операційної діяльності станом на 28.02.2023 року (дебетове сальдо рах.791) становить 63945356,64 грн..

Таким чином, в ході перевірки встановлено збитковість здійснених ТОВ «ВЕРБА-ВВ» експортних операцій з причин реалізації товару нижче їх собівартості без наявності об`єктивних підстав для цього, тобто встановлено, що ділова мета господарської операції є недобросовісною та, відповідно, вчинена поза межами господарської діяльності платника, що підтверджено в ході апеляційного розгляду вказаної справи.

Згідно абз.2 п.188.1 ст.188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

Вказаною нормою встановлено, що база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів (у даному випадку піддонів) не може бути нижче звичайних цін.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає П(С)БО 15 «Дохід».

Доходи збільшення економічних вигід у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного.

Відповідно до п.21 П(С)БО 15, «Дохід», дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

Згідно з п. 5 П(С)БО 16 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Відповідно до п. 6 П(С)БО 16, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що плануючи господарську діяльність, платник повинен прагнути до отримання економічного ефекту за рахунок приросту (збереження) активів, а не від мінімізації податкових платежів. Тому, мотивація суб`єкта господарювання при вступі у господарські правовідносини повинна ґрунтуватися на тому, що розмір очікуваного доходу від господарської операції повинен бути істотним у порівнянні з розміром очікуваної податкової вигоди (у вигляді бюджетного відшкодування ПДВ).

Продаж готової продукції за ціною нижче собівартості, що формувалась без врахування усіх витрат, не може бути визнано економічно виправданим. Розумні економічні причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок відшкодування з бюджету податку на додану вартість.

Витрати на реалізацію готової продукції являють собою витрати всіх чинників виробництва (прямі матеріальні витрати, витрати на оплату праці, інші прямі витрати), виражені в грошовій формі. Це найважливіший внутрішньовиробничий показник, необхідний для визначення ціни пропозиції, а також для вироблення ефективної підприємницької політики.

Згідно з висновком Верховного Суду, що наведений у постанові від 03.09.2020 у справі №804/2107/16, правові наслідки реалізації товару на експорт за ціною нижчою, ніж собівартість, мають визначатись із урахуванням доктрини ділової мети, що реалізується в податкових правовідносинах на підставі положень підпунктів 14.1.36, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.3 статті 198 ПК України та передбачає обов`язкову наявність у платника прагнення отримати економічний ефект за рахунок приросту (збереження) активів при здійсненні господарських операцій. У разі встановлення, що ділова мета господарської операції є недобросовісною (зокрема, у випадку збитковості експортної операції з причин реалізації товару нижчі собівартості без наявності об`єктивних економічних підстав для цього) відповідна операції може бути кваліфікована як така, що вчинена поза межами господарської діяльності платника. У такому випадку платник втрачає право на включення до податкового кредиту, який у подальшому приймає участь у формуванні суми бюджетного відшкодування, ПДВ у складі собівартості тих товарів/послуг, які не використані в господарській діяльності, що, однак, не збільшує базу оподаткування ПДВ за експортною операцією.

Згідно п.14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана) виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданий послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або черв свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Отже, мета отримання доходу є кваліфікуючою ознакою господарської діяльності, що передбачає наявність розумної економічної причини (ділової мети) під час здійсненій господарської діяльності в цілому, а відтак і в кожній господарській операції, з яких складається господарська діяльність платника.

Суть доктрини «Ділова мета» полягає у наявності однієї кваліфікуючої обставини розумної економічної причини (ділової мети), яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. При цьому, розумна економічна причина (ділова мета) - це спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. Економічний ефект - це приріс (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Для оцінки досягнення економічного ефекту від здійсненої господарської діяльності та, як наслідок, визначення бази оподаткування окрім зв`язку витрат платника податків на придбання активів (товарів, послуг) із його господарською діяльністю, також повинна мати місце мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака діяльності при здійсненні кожної окремої операції.

Про відсутність ділової мети може свідчити, у тому числі зменшення об`єкта оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості, що цілком має місце у випадку реалізації товару за ціною, нижче собівартості.

За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а також створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Для цілей оподаткування вважається, що операція, здійснена з нерезидентами, не має розумної економічної причини (ділової мети), якщо головною або однією з головних цілей операції є несплата (неповна сплата) суми податків та/або зменшення обсягу оподатковуваного прибутку платника.

З врахуванням встановленого, у відповідності норм пп. «б» п. 200.4 ст.200 ПК України, колегія суддів приходить до переконання, що контролюючий органі вірно встановив, що ТОВ «ВЕРБА-ВВ» не набуло права на отримання бюджетного відшкодування за лютий 2023 року в повному обсязі.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного, не знаходять свого підтвердження доводи позивача в частині вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.05.2023, яким ТОВ «ВЕРБА-ВВ» відмовлено у наданні бюджетного відшкодування у розмірі 3766121 грн.. Натомість відповідач довів належними і допустимими доказами правомірність прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та фактичних обставин справи колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.05.2023 № ухвалив рішення з неповним з`ясуванням усіх суттєвих обставин справи, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому у цій частині оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, і як наслідок також щодо розподілу понесених сторонами судових витрат, з прийняттям у цій частині нової постанови про відмову у задоволенні вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.05.2023 №.

У решта частині рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, з повним та вірним встановленням обставин, що мають значення для справи, а тому у відповідності до приписів статті 316 КАС України у цій частині немає підстав для скасування рішення суду від 25.09.2023.

Згідно ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до чч. 1, 3 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, відповідно до вимог статей 139, 322 ч.4 КАС України, підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви в межах задоволених вимог шляхом стягнення таких витрат в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Так, зі змісту позовної заяви видно, що позивач заявив вимоги майнового характеру, загальний розмір якої становить 4064784,76 грн..

Розмір відповідних судових витрат позивача в суді першої інстанції підтверджується наявною в матеріалах адміністративної справи платіжною інструкцією.

Із врахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволено частково, в користь позивача слід стягнути з відповідача сплачений судовий збір лише в задоволеній частині позовних вимог, що складає в сумі 4479,96 грн..

Керуючись ст.ст. 139, 243, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області, подану представником Кандзюба Іриною Миколаївною та апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області, подану представником Семеновим Романом Вадимовичем задоволити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року в адміністративній справі №140/20920/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРБА-ВВ" до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 30.05.2023 № про відмову у наданні бюджетного відшкодування на суму 3766121,00 грн., а також щодо розподілу понесених сторонами судових витрат, і в цій частині прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРБА-ВВ" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30 травня 2023 року про відмову у наданні бюджетного відшкодування на суму 3766121 грн..

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (код ЄДРПОУ ВП 44106679) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕРБА-ВВ () судовий збір у розмірі 4479 (чотири тисячі чотириста сімдесят дев`ять) гривень 96 копійок..

У решта частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року в адміністративній справі №140/20920/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 18.03.2024 року