Справа № 480/863/24
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
18 березня 2024 року Справа № 480/863/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 у лютому 2024 року звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа: Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати протокол № 9/в від 24 травня 2023 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови ОСОБА_1 (Сумський ОТЦКСП) в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013р., у зв`язку із встановленням 25% втрати працездатності, травмі, яка пов`язана з захистом Батьківщини, та вжити заходів до її виплати.
Також позивачем було подано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду посилаючись на те, що оскаржуване рішення від 24.05.2023р. ним було отримано у грудні 2023 року (після звернення позивача до відповідача з відповідним запитом у листопаді 2023 року). Розглянувши клопотання позивача, суд дійшов висновку, про поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому клопотання позивача було задоволено.
Так, ухвалою суду від 09.02.2024 визнано поважними причину пропуску позивачем строку для звернення з даним позовом до суду та поновлено йому цей строк, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову.
Крім цього, від представника третьої особи до суду надійшли пояснення, в яких заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що оскаржуваний протокол позивач отримав ще у червні 2023 року , а саме - 14.06.2023 під підпис. Отже про існуюче рішення позивач дізнався особисто, під підпис, вже у червні 2023 року, а не в грудні 2023 року. Отже, позивачем не доведено поважності пропуску строку звернення до суду. До клопотання було надано відповідні докази на підтвердження обставин викладених в ньому.
Ухвалою суду від 04.03.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення із зазначенням інших підстав для його поновлення, а також доказів поважності причин його пропуску.
12.03.2024 представником позивача через систему "Електронний суд" подано клопотання про поновлення строку звернення до суду. Обґрунтовуючи дане клопотання, представник позивача просить взяти до уваги вже інші обставини, ніж були заявлені у клопотанні про поновлення строку, яке було надано разом з позовною заявою. Так, представник позивача просив суд врахувати існуючі обмеження та перешкоди, які встановлені під час воєнного стану. Крім того зазначає, що позивач є учасником бойових дій, внаслідок контузії, отриманої під час захисту Батьківщини, стан здоров`я значно погіршився, тривалий час позивач вимушений був проходити лікування та МСЕК. Просить також взяти до уваги психологічне напруження позивача після проходження військової служби в умовах воєнного стану. Інтеграція з військової служби до цивільного життя є дуже важкою для позивача та психологічно навантажує його. Звертає увагу суду на те, що позивач до теперішнього часу переживає наслідки військової служби: втрата побратимів з якими мав дуже близькі стосунки та з якими підтримували одне одного; психологічне напруження та побоювання за власне життя, адже кожного дня перебував у ситуаціях, коли міг загинути. Всі ці фактори й дотепер напружують психологічно позивача та не дають можливості вести звичайний спосіб життя. Отже, позивач вимушений витрачати час на психологічну реабілітацію для відновлення свого життя. Постійні головні болі внаслідок бойового поранення також не дають вести нормальний спосіб життя.
Представник позивача не заперечує, що позивач був ознайомлений з оскаржуваним рішенням комісії ще у червні 2023 року під підпис. Але звертає увагу суду на те, що відповідно до медичної карти ОСОБА_1 позивач 10.07.2023 звернувся до сімейного лікаря у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, за наслідками ЗЧМТ, струсу ГМ (26.06.2022 під час бойових дій). У подальшому проходив стаціонарне лікування. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення №7687 ОСОБА_1 у період з 29.08.2023 по 07.09.2023 перебував на стаціонарному лікуванні. Крім того, просить прийняти до уваги стан здоров`я позивача, який внаслідок проходження військової служби втратив 25% працездатності та вимушений проходити постійне лікування. В подальшому, (вже після звернення до суду з позовною заявою - надіслана до суду 02.02.2023р., надійшла до суду 06.02.2024р.), відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення №1628 ОСОБА_1 у період з 15.02.2024 по 23.02.2024 перебував на стаціонарному лікуванні.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
За правилами ч.1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).
Згідно з ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол від 19.05.2023 № 9/в, який затверджений Міністерством оборони України 24.05.2023) позивачем було отримано 14.06.2023, про що свідчить особистий підпис та напис про отримання витягу ОСОБА_1 на листі від 07.06.2023 №11/3521.
Отже, звернувшись до суду 02.02.2024, згідно відмітки відділення АТ "Укрпошта" на поштовому конверті, ОСОБА_1 пропустив місячний строк звернення до суду.
Позивач обґрунтовує пропуск строку на звернення до суду, тим, що відповідно до медичної карти ОСОБА_1 позивач 10.07.2023 звернувся до сімейного лікаря у зв`язку із погіршенням стану здоров я, за наслідками ЗЧМТ, струсу ГМ (26.06.2022 під час бойових дій). У подальшому проходив стаціонарне лікування. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення №7687 ОСОБА_1 у період з 29.08.2023 по 07.09.2023 перебував на стаціонарному лікуванні. Крім того, просить прийняти до уваги стан здоров`я позивача, який внаслідок проходження військової служби втратив 25% працездатності та вимушений проходити постійне лікування. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення №1628 ОСОБА_1 у період з 15.02.2024 по 23.02.2024 перебував на стаціонарному лікуванні. Також позивач просить взяти до уваги психологічне напруження позивача після проходження військової служби в умовах воєнного стану. Інтеграція з військової служби до цивільного життя є дуже важкою для позивача та психологічно навантажує його. Позивач до теперішнього часу переживає наслідки військової служби: втрата побратимів з якими мав дуже близькі стосунки та з якими підтримували одне одного; психологічне напруження та побоювання за власне життя, адже кожного дня перебував у ситуаціях, коли міг загинути. Всі ці фактори й дотепер напружують психологічно позивача та не дають можливості вести звичайний спосіб життя. Позивач вимушений витрачати час на психологічну реабілітацію для відновлення свого життя. Постійні головні болі внаслідок бойового поранення також не дають вести нормальний спосіб життя.
При цьому,матеріали справи свідчать, що оскаржуваний протокол ним було отримано 14.06.2023.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Аналіз усіх вищевказаних норм КАС України дає підстави стверджувати про обов`язок суду з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.
Як вбачається з наданих представником позивача документів, позивач 10.07.2023 звернувся до сімейного лікаря у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, яким призначено стаціонарне лікування вдома. Згідно записів з медичної картки ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування вдома по 18.07.2023. Крім того, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення №7687 ОСОБА_1 у період з 29.08.2023 по 07.09.2023 перебував на стаціонарному лікуванні. Також, позивач перебував на стаціонарному лікуванні вдома в період з 21.11.2023 по 28.11.2023.
Водночас, як вже зазначено вище, вже 14.06.2023 позивач міг знати про порушення на його думку його прав, а до суду звернувся лише 02.02.2024, тобто більше ніж через сім місяців. При цьому, лікування проходив ОСОБА_1 лише в період з 10.07.2023 по 18.07.2023, з 29.08.2023 по 07.09.2023 та з 21.11.2023 по 28.11.2023. Доказів поважності невжиття заходів звернення до суду в проміжні періоди, позивач та його представник не надають.
Крім того, слід зазначити, що в постанові від 08 вересня 2022 року в справі №320/2675/21 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що хвороба, лікування в умовах денного стаціонару, перебування на амбулаторному лікуванні не є перешкодою для звернення до суду з позовом та не є об`єктивно непереборними обставинами, оскільки залежали виключно від волевиявлення самого позивача та належного використання ним своїх прав, визначеними нормами закону.
Відтак суд приходить до висновку, що позивач не був позбавлений права на звернення до суду у строк, визначений законом. При цьому суд також враховує і значний проміжок часу між зверненнями позивача до суду і моменту коли позивач міг знати про порушення на його думку прав.
Щодо посилання представника позивача на факт введення на території України воєнного стану, суд зазначає, що питання поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.
Сам лише факт запровадження воєнного стану на території України, без обґрунтування неможливості звернення позивача до суду у передбачені КАС Україні строки без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на позивача, не може вказувати на наявність об`єктивних причин та перешкод для своєчасної подачі позовної заяви.
Суди Сумської області, в тому числі Сумський окружний адміністративний суд, у відповідності до вимог статей 12-2 та 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон №389-VIII) не припиняли, не призупиняли своєї діяльності та продовжували здійснювати правосуддя під час запровадження в Україні з 24.02.2022 воєнного стану.
Суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22.
Позивачем не надано доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на позивача та не вказано жодної іншої обставини, яка б об`єктивно унеможливила звернення до суду за захистом своїх прав протягом визначеного законом строку.
У справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.
Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким він користується, виходячи із поважності причин пропуску строку. У цьому випадку обставин, які б об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на подання позовної заяви протягом законодавчо встановленого строку, не вбачається, а підстави, наведені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, не є поважними та об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, оскільки залежали від самого позивача.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).
Відтак, суд доходить висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, вказаних у позовній заяві та заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Відповідно до частин 3-4 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Вказане зумовлює залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, при поданні даного адміністративного позову його не сплачував, а доказів понесення інших витрат сторонами до суду не подано, підстав для розподілу судових витрат немає.
Керуючись ст. ст. 240, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 з позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа: Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити дії та відмовити в задоволенні клопотання про його поновлення.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя О.М. Кунець