Справа № 200/6989/23
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року Справа№200/6989/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Череповського Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

04.12.2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Відповідач), в якому просив суд:

визнати дії Головного управління пенсійного фонду в Донецькій області щодо не виплати заборгованості по пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , - протиправними;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заборгованість по пенсії у розмірі 161198,40 грн. за період 01.04.2016 по 31.03.2021 року на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем протиправно, всупереч Конституції України, частини першої статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, не виплачено суму нарахованої пенсії у розмірі 161198,40 грн. Позивач вважає, що його право на отримання нарахованої суми пенсії має бути забезпечено шляхом стягнення цих коштів з відповідача.

Ухвалою суду від 11.12.2023 позовну заяву залишено без руху.

18.12.2023 позивач, з метою виконання вимог ухвали від 11.12.2023, надав до суду квитанцію № 1041-1631-3489-2118 від 18.12.2023 року про сплату судового збору у сумі 1289,58 грн.

Ухвалою суду від 25 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 14.02.2024 року позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 07.03.2024 року було визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено ОСОБА_1 пропущений строк. Продовжено розгляд справи №200/6989/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон України № 2262). Виплатою пенсії Позивача забезпечено з квітня 2021 року. По пенсійній справі Позивача обліковувалась заборгованість з виплати пенсії за період з 01.04.2016 по 31.03.2021 у сумі 161198,40 грн.

Заборгованість, нарахована (за період з 01.04.2016 по 31.03.2021) у сумі 161198,40 грн, в силу положень статті 8 Закону України Законом України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України як єдиного безальтернативного джерела фінансування.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.01.2022 за № 53/37389 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 № 35-1) (далі Порядок), кошти Державного бюджету України передбачаються в бюджеті Пенсійного фонду України в обсягах, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Асигнування державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду включаються до структури доходів бюджету Пенсійного фонду України відповідного бюджетного року.

27.06.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 631 «Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2023 рік». Цим бюджетом передбачено на погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішенням суду асигнування в сумі 360 млн грн.

Відповідно у Плані доходів і видатків головного управління на 2023 рік, затвердженого головою правління Пенсійного фонду України 29.06.2023 року у складі виплат за рахунок коштів Державного бюджету передбачено кошти для погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду у розмірі 7 318,20 тис грн.

Водночас повідомляємо, абзацом 2 пункту 7 розділу ІІ Порядку зазначено, що черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Станом на теперішній час, Головним управлінням в межах відповідних бюджетних призначень у 2023 році продовжується погашення заборгованості з пенсійних виплат нарахованих за рішенням суду. Так, протягом липня 2023 року вже погашено заборгованість з пенсійних виплат за рішенням суду датою набрання ними законної сили за період з 01 липня 2020 року по 20 вересня 2020 року.

Відповідно до означеного Порядку №1165 Позивачу було проведено виплату коштів на погашення заборгованості: в листопаді 2022 у сумі 530,00грн; в грудні 2022 у сумі 2,18грн; в липні 2023 у сумі 557,32грн; в вересні 2023 у сумі 2093,00грн, в загальній сумі 3182,50грн в межах бюджетних призначень.

Залишок станом на 01.10.2023 складає 158015,90грн та буде виплачена після затвердження відповідних бюджетних призначень.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області діяло в межах чинного законодавства, тому позовні вимоги щодо стягнення на користь ОСОБА_1 залишок пенсійних виплат за минулий період не підлягають задоволенню, оскільки Головне управління здійснює облік та виплату заборгованості в межах бюджетних призначень.

Позивач, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, що не заперечується сторонами та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

На звернення представника позивача щодо виплати заборгованості з пенсії, відповідач листом від 28.08.2023 вих. №0500-0202-8/73166 повідомив, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи. По пенсійній справі гр. ОСОБА_1 обліковувалася заборгованість з виплати пенсії за період в сумі 161 198,40 грн.

Передбачений Постановою 637 механізм виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), які не виплачено за період до місяця відновлення їх виплати внутрішньо переміщеним особам органами Пенсійного фонду України визначений «Порядком виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 No1165 (далі- Порядок 1165).

Відповідно до пункту 4 Порядку 1165 пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводитимуться одержувачам щомісяця, в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не більшому від належної до виплати одержувачу суми, що обліковується.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

Відповідно до означеного Порядку, в листопаді 2022 року на рахунок ОСОБА_1 , проведено виплату коштів на погашення заборгованості в розмірі 530,00 грн, в грудні в розмірі 2,18 грн, а в липні 2023 року 557,32 грн в межах бюджетних призначень. Заборгованість з виплати пенсії буде виплачена після надходження фінансування в межах бюджетних призначень.

Згідно з довідкою від 15.02.2024 року вих. №2469/05-16 про розмір нарахованої та фактично виплаченої пенсії позивачеві, що надана відповідачем на вимоги ухвали суду, з квітня 2016 року по березень 2021 року заборгованість складає 161 198,40 грн., вказана сума нарахована проте не виплачена.

Рішення про припинення виплати пенсії в матеріалах справи відсутнє.

Оскільки нараховані суми пенсії не виплачені, позивач звернувся до суду з даним позовом та вважає, що належним способом захисту його порушених прав є стягнення з відповідача заборгованості.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як встановлено судом, Позивач отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Статтею 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» визначено, що особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, пенсія виплачується органами Пенсійного фонду України щомісяця, не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця його проживання, через організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст. 55 того самого Закону нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Незважаючи на ці приписи закону заборгованість з пенсії позивачеві фактично не виплачена, що підтверджується листом Пенсійного фонду України від 28.08.2023 вих. №0500-0202-8/73166 та довідкою від 15.02.2024 року вих. №2469/05-16.

При цьому відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій і відсутність відповідного фінансування не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату, і не може позбавляти особу права на отримання належних сум пенсії.

Суд зазначає, що право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить сутність взятих на себе державою зобов`язань.

До такого висновку суд дійшов із врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", в якій встановлений обов`язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Проте, відповідачем протиправно не виплачено позивачу заборгованість з пенсії.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Також, за абз. 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165, пенсійні виплати за минулий період проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Отже, Порядок № 1165 визначає додаткові умови виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій за минулий період, що не передбачені Конституцією України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд вважає, що положення Порядку № 1165 жодним чином не перешкоджають вирішенню вказаного питання отримання заборгованості з пенсій в судовому порядку на користь відповідних отримувачів.

Також суд зазначає, що вказаний Порядок та інші Порядки на які посилається відповідач, не є законами, а є підзаконними нормативно-правовими актами, які мають нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання виплат позивачем, а тому право позивача на отримання виплат було безпідставно порушено відповідачем.

Суд зауважує, що підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави. У спірних правовідносинах, відповідач не врахував положення Закону, який за місцем в ієрархічній структурі має більшу юридичну силу у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні та відповідно є пріоритетним у застосуванні до правовідносин, що виникають при виплаті раніше призначених щомісячних страхових виплат особам, які втратили працездатність внаслідок професійного захворювання.

Суд наголошує, що положення Порядків обмежують осіб, що належать до ВПО та пенсіонерів які змінили місця проживання, у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку, а також порушує принцип рівності, передбачений статтею 24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені статтею 33 Конституції України.

Зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Аналогічну правову позицію викладено в зразковій справі №805/402/18-а, а також, постановах Верховного суду від 14.03.2018 у справі №243/6815/17, від 06.03.2018 у справі №243/6753/17, від 26.06.2018 у справі №185/5578/17, від 04.07.2018 у справі № 185/9746/16-а.

Отже, правових підстав для невиплати заборгованості по пенсійним виплатам судом не встановлено.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на Бюджетний кодекс України та неможливість прийняття бюджетних зобов`язань без відповідних бюджетних призначень та асигнувань.

Статтею 8 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб встановлено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, забезпечується за рахунок коштів державного бюджету.

Водночас, законодавство відрізняє кошти Державного бюджету України та кошти Пенсійного Фонду України.

Частиною 2 статті 72 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Бюджет Пенсійного фонду у відповідності до ч.1 ст. 71 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування це план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 72 того самого Закону передбачається, що кошти державного бюджету можуть бути джерелами формування коштів Пенсійного фонду, але це не означає, що бюджет Пенсійного Фонду є Державним бюджетом України або навпаки.

Бюджетним кодексом України згідно з ч. 1 ст. 1 цього кодексу регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

Зважаючи на це, Бюджетний кодекс не регулює порядок використання коштів бюджету Пенсійного фонду. Тому посилання відповідача на його норми щодо бюджетних зобов`язань, бюджетних асигнувань та інші є неприйнятними.

Таким чином, з урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку про протиправні бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачеві призначеної пенсії.

Як встановлено судом, станом на час розгляду справи, заборгованість по виплаті пенсії позивачеві складає 158 015,90 грн. з урахуванням вже виплачених сум заборгованості з пенсії в листопаді 2022 у сумі 530,00 грн; в грудні 2022 у сумі 2,18 грн; в липні 2023 у сумі 557,32 грн; в вересні 2023 у сумі 2093,00 грн, в загальній сумі 3182,50грн., що підтверджується листом від 28.08.2023 вих. №0500-0202-8/73166.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджена наявність заборгованості з виплати пенсії Позивачу в розмірі 158 015,90 грн., суд вважає за необхідно прийняти рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по пенсійним виплатам в сумі 158 015,90 грн.

При цьому, оскільки позивачем заявлені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у сумі 161 198,40 грн., позовні вимоги суд задовольняє частково, в сумі 158 015,90 грн..

Відповідно до ч. 3,8 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно квитанції № 1041-1631-3489-2118 від 18.12.2023 року Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1289,58 грн.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати 1264,12 грн. судового збору.

Керуючись ст. 227, 241-246, 250, 263 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду в Донецькій області щодо не виплати заборгованості по пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3, ) заборгованість по пенсії у розмірі 158 015,90 грн. за період 01.04.2016 по 31.03.2021 року на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1264,12 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Є.В. Череповський