Справа № 640/21768/21
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року № 640/21768/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ФОП ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 19.03.2021;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 19.03.2021;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 19.03.2021;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 19.03.2021;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 19.03.2021;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 19.03.2021;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 19.03.2021;

-визнати протиправним та скасувати вимогу ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11836/10-36-07-13/ від 10.06.2021;

-визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 10.06 2021;

-визнати протиправним та скасувати вимогу ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11837/10-36-07-13/ від 10.06.2021;

-визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 10.06 2021;

-визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № від 10.06.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 прийнято адміністративну справу до провадження та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2 від 19.03.2021; визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 19.03.2021; визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за не встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № від 19.03.2021; визнання протиправною та скасувати вимоги ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 19.03.2021; визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 19.03.2021.

На підставі ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82, підрозділу 52-2 підпункту 10 розділу ХХ ПК України, п. 2 ч. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та у зв`язку із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців запису №4005777 від 29.07.2020 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою платником податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період діяльності з 01.01.2011 по 29.07.2020.

За результатами перевірки складено Акт №1384/10-36-07-13/ НОМЕР_1 від 08.02.2021 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавств, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період діяльності з 01.01.2011 по 29.07.2020» (далі по тексту Акт перевірки).

На підставі Акту перевірки та з урахуванням листа ГУ ДПС у Київській області «Про розгляд заперечення» від 16.03.2021 №9304/6/10-36-07-12 контролюючим органом встановлені наступні порушення:

п. 44.3 ст. 44, п. 177.10 ст. 177 ПК України та Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2013 року за №1686/24218, в частині ненадання до перевірки Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність;

пп. 49.18.3 п. 49.18 ст. 49, п. 177.11 ст. 177 ПК України в частині несвоєчасного подання декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік та неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2011, 2013, 2014, 2015 та 2016 роки;

п. 167.1 ст. 167, п. 177.2 ст. 177 ПК України в частині заниження чистого оподатковуваного доходу всього в сумі 1888205,14 грн., в т.ч. за 2012 рік в сумі 36005,50 грн, 2014 рік в сумі 221180,50 грн, 2015 рік в сумі 310428,10 грн, 2016 рік в сумі 425771,15 грн, 2017 рік в сумі 339587,88 грн, 2018 рік в сумі 529309,51 грн та за 2019 рік в сумі 25922,50 грн, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на суму 339876,93 грн., в т.ч.: за 2012 рік в сумі 6480,99 грн, за 2014 рік в сумі 39812,49 грн, за 2015 рік в сумі 55877,06 грн, за 2016 рік в сумі 76638,81 грн, за 2017 рік в сумі 61125,82 грн, за 2018 рік в сумі 95275,71 грн. та за 2019 рік в сумі 4666,05 грн;

пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п. 164.1, пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп «а» п. 176.2 ст. 176, п. 177.7 ст. 177 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 26155,92 грн;

п. 3 «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за № 111/26556 та п.п. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, неподання до «Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ)» за період з І квартал 2011 року по І квартал 2013 року та з І квартал 2014 року по IV квартал 2017 року;

п.1 ч. 1 ст. 7, ч. 5, ч. 7 ст.8, ч. 11 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (зі змінами та доповненнями) в частині нарахування заробітної плати найманим працівникам в сумі 159534,00грн, при цьому єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 36,8 % та 22% не нараховано на загальну суму 36944,64 грн та в розмірі 3,6% не утримано на загальну суму 1838,17 грн;

ч. 1 ст. 26 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (зі змінами та доповненнями) в частині неподання звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за періоди: січень 2014 року, березень 2014 року, квітень 2014 року, травень 2014 року, червень 2014 року, липень 2014 року, серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року, серпень 2015 року, вересень 2014 року, жовтень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016 року, червень 2016 року, липень 2016 року, серпень 2016 року, вересень 2016 року, жовтень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року, листопад 2017 року, грудень 2017 року;

п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (із змінами та доповненнями) в частині заниження суми доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2011 по 29.07.2020 в сумі 1888205,14 грн, в т.ч. за 2012 рік в сумі 36005,50 грн, 2014 рік в сумі 221180,50 грн, 2015 рік в сумі 310428,10 грн, 2016 рік в сумі 425771,15 грн, 2017 рік в сумі 339587,88 грн, 2018 рік в сумі 529309,51 грн та за 2019 рік в сумі 25922,50 грн (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 1845082,02 грн, в т.ч. за 2011 рік в сумі 0,00 грн, за 2012 рік в сумі 24328,50 грн, за 2013 рік в сумі 0,00 грн, за 2014 рік в сумі 221180,50 грн, за 2015 рік в сумі 259352,00 грн, за 2016 рік в сумі 421647,44 грн, за 2017 рік в сумі 352923,11 грн, за 2018 рік в сумі 496682,47 грн, за 2019 рік в сумі 50076,00 грн та за 2020 рік в сумі 18892,00грн), що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 470035,34 гривень, в т.ч. за 2012 рік в сумі 8441,94 грн, за 2014 рік в сумі 76749,63 грн, за 2015 рік в сумі 89995,14 грн, за 2016 рік в сумі 92762,44 грн, за 2017 рік в сумі 77643,08 грн, за 2018 рік в сумі 109270,15 грн, за 2019 рік в сумі 11016,72 грн та за 2020 рік в сумі 4156,24 грн;

ст. 223 ПК України в частині неподання податкових декларацій акцизного податку за період вересень 2016 року, жовтень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року червень 2017 року, серпень 2017 року грудень 2017 року до ГУ ДПС у Київській області;

пп. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214, пп. 215.3.10 п. 215.3 ст. 215 п. 217.1 ст. 217 ПК України в частині заниження вартості підакцизних товарів, що реалізовані у роздрібній торговельній мережі, в тому числі у мережі громадського харчування, що призвело до заниження акцизного податку на загальну суму 10532,42 грн;

п.п. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176, п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України в частині нарахування заробітної плати в сумі 109222,00 грн, при цьому військовий збір не утримувався та не перераховувався до бюджету, що призвело до заниження військового збору в сумі 1623,88 грн;

п.161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України в частині заниження чистого оподатковуваного доходу всього на суму 1631019,14 грн, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 24465,30 грн, в т.ч. за 2015 рік у сумі 4656,42 грн, за 2016 рік в сумі 6386,57 грн, за 2017 рік в сумі 5093,82 грн, 2018 рік в сумі 7939,65 грн та за 2019 рік в сумі 388,84 грн;

п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) в частині проведення розрахункових операцій із застосуванням платіжних карток без застосування реєстраторів розрахункових операцій та без роздрукування відповідних розрахункових документів за період з 01.01.2011 по 29.07.2020 на загальну суму 542580,65 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 31171,36 грн, за 2018 рік в сумі 489356,09 грн та за 2019 рік в сумі 22053,20 грн.

На підставі встановлених порушень відповідачем 19.03.2021 прийняті податкові повідомлення - рішення, а саме:

№, яким за порушення п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України позивачу визначено штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 2040,00грн;

№, яким за порушення п. 44.3 ст. 44, п. 177.10 ст. 177 ПК України до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 1020,00 грн за платежем адмін. штрафи та інші санкції;

№, яким за порушення п. 51.1 ст. 51, абз. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 1020,00 грн за платежем адмін. штрафи та інші санкції;

№, яким позивачу за порушення п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 24 465,30 грн та застосовані штрафні санкції у розмірі 2446,53 грн;

№, яким за порушення п. 167.1 ст. 167, п. 177.2 ст. 177 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 333 395,94 грн та застосовані штрафні санкції у розмірі 33 339,60 грн;

№, яким за порушення ст. 223 ПК України до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 5100,00 грн за платежем адмін. штрафи та інші санкції;

№, яким за порушення пп. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214, пп. 215.3.10 п. 215.3 ст. 215 п. 217.1 ст. 217 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами у розмірі 10532,42 грн та застосовані штрафні санкції у розмірі 1053,24 грн;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, яким за порушення п.1 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 11 ст. 25 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 19391,41 грн;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, яким за порушення абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 200 431,82грн.

рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №, яким за порушення п.п. 2, 9, 11 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Мінфіну від 14.04.2015 №435 до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 7 820,00 грн;

вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, якою повідомлено, що станом на 19.03.2021 у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 470 035,34 грн;

вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2, якою повідомлено, що станом на 19.03.2021 у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 38 782,81 грн.

У порядку адміністративного оскарження рішенням ДПС України від 01.07.2021 №14736/6/99-00-06-01-04-06 про результати розгляду скарг скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.03.2021 № в частині штрафних санкцій у розмірі 1700,00грн, в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Рішенням ДПС України від 02.07.2021 №14960/6/99-00-06-03-01-06 про результати розгляду скарг податкове повідомлення-рішення від 19.03.2021 № щодо порушення: п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) в частині проведення розрахункових операцій із застосуванням платіжних карток без застосування реєстраторів розрахункових операцій та без роздрукування відповідних розрахункових документів за період з 01.01.2011 по 29.07.2020 на загальну суму 542580,65 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 31171,36 грн, за 2018 рік в сумі 489356,09 грн та за 2019 рік в сумі 22053,20 грн, скасовано, а скаргу позивача задоволено.

Крім того, рішенням ДПС України від 07.06.2021 №12739/6/99-00-06-02-01-06 про результати розгляду скарг вимоги ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2 та №Ф- від 19.03 2021; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, № від 19.03.2021; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за не встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № від 19.03.2021, скасовані та вважаються відкликаними з дня прийняття даного рішення, зобов`язано ГУ ДПС у Київській області винести та направити нові вимоги та рішення з урахуванням викладеного, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Так, на підставі вказаного рішення ДПС України відповідачем 10.06.2021 прийняті наступні оскаржувані рішення:

№ про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким за порушення п.1 ч. 1 ст. 7, ч. 5, ч. 7 ст. 8, ч. 11 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 19391,41грн;

№ про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким за порушення п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 200 431,82 грн.

№ про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким за порушення ч. 2 п. 4 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 7 820,00 грн;

вимога №Ф-11836/10-36-07-13/ НОМЕР_1 , якою повідомлено, що станом на 10.06.2021 у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 38 782,81грн.;

вимога №Ф-11837/10-36-07-13/ НОМЕР_1 , якою повідомлено, що станом на 10.06.2021 у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 470 035,34грн.

Позивач, вважаючи оскаржувані рішення протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Згідно з п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Як слідує з матеріалів справи, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено запис №5005777 від 29.07.2020 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 на підставі власного рішення.

Згідно з п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Судом встановлено, що з метою ознайомлення з наказом від 18.01.2021 року № 60-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки та з направленням від 18.01.2021 № 106/10-36-07-13/ НОМЕР_1 та № 107/10-36-07-13/ НОМЕР_1 на проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом здійснено виїзд на податкову адресу ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

При виїзді за податковою адресою фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 не встановлено. Враховуючи вищезазначене, відповідач вказує, що не було можливості ознайомити ФОП ОСОБА_1 з наказом від 18.01.2021 року № 60-п та направленнями на проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 18.01.2021 № 106/10-36-07-13/ НОМЕР_1 та №107/10-36-07-13/ року та розпочати документальну позапланову виїзну перевірку у терміни, визначені наказом ГУ ДПС у Київській області від 18.01.2021 № 60-п. Головними державними ревізорами-інспекторами було складено акт про неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю ФОП ОСОБА_1 за місцезнаходженням.

На підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82, ст. 52 підрозділу 10, розділу XX ПК України та п. 2 ч. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та у зв`язку з внесенням запису від 29.07.2020 за № 5005777 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про припинення державної реєстрації відповідачем видано наказ ГУ ДПС у Київській обл. від 25.01.2021 року № 133-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою вручення наказу від 25.01.2021 року № 133-п та направленнями на перевірку від 25.01.2021 № 263 та № 264 здійснено виїзд за юридичною адресою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Із вказаним наказом від 25.01.2021 року № 133-п та направленнями на перевірку від 25.01.2021 № 263 та № 264 позивач був ознайомлений під особистий підпис.

Позивач у позовній заяві зазначає, що посадовими особами не було пред`явлено направлення на проведення перевірки та службові посвідчення працівників контролюючого органу. Відповідно до копій направлення на перевірку від 25.01.2021 № 263 та № 264 зазначаються відомості щодо пред`явлення службового посвідчення та направлення на проведення документальної позапланової перевірки із зазначенням підпису позивача про отримання, дати та часу.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ від 25.01.2021 року № 133-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 отриманий ним під особистий підпис 26.01.2021.

З Акту перевірки вбачається, що її було проведено у період з 26.01.2021 по 01.02.2021.

Таким чином, суд приходить до висновку, що документальна позапланова перевірка була проведена у строки, визначені наказом від 25.01.2021 №133-п та ПК України, а тому твердження позивача про порушення таких строків не підтверджуються матеріалами справи.

Щодо неподання позивачем у період 2011 рік, з 2013 по 2016 роки декларацій про майновий стан і доходи, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менше як 1095 днів (2555 днів для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням) з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання з передбаченого ПК України граничного терміну подання такої звітності та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Виходячи з вищезазначеного, платник податків зобов`язаний забезпечити зберігання документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначеного законодавством строку, який не має бути менший за строк, встановлений ст. 44 ПК України.

На підставі п. 522 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлено мораторій на проведення документальних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, наведені норми передбачають, по-перше, обов`язок платника податків вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів протягом 1095 днів; по-друге, надавати посадовим особам контролюючого органу документи, необхідні для проведення контролюючим органом перевірки, крім випадків їх виїмки або іншого вилучення правоохоронними органами.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 ст. 102 ПК України має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до ст. ст. 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань, в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 днів - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації).

На підставі вищевказаного суд вважає, що ГУ ДПС у Київській області не мало права здійснювати податкову перевірку щодо періоду з 01.01.2011 по березень 2017 року.

Так, Касаційний адміністративний суд у складів Верховного Суду у Постанові від 22.04.2021 у справі №813/2957/17 зазначив, що при визначенні періоду проведення перевірки контролюючим органом повинен дотримуватися строку давності, передбачении? пунктом 102.1 статті 102 ПК Украі?ни.

Аналогічного висновку щодо тлумачення наведених законодавчих норм дійшов Верховний Суд, зокрема, і в Постанові від 12.05.2021 у справі №520/4238/19, зазначаючи, що при плануванні, організаціі?, проведенні документальних перевірок, нарахуванні за і?х результатами грошових зобов`язань контролюючі органи повинні враховувати строки давності, визначені пунктом 102.1 статті 102 ПК Украі?ни, які поширюються також і на період діяльності, якии? може бути охоплении? перевіркою.

Щодо тверджень позивача про трудові відносини з найманими працівниками, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у ході здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2011 по 29.07.2020 згідно з трудовими договорами використовував працю 1 найманої особи, а саме ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ). Відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою від 07.05.2010, зареєстрованого Ірпінським міським центром зайнятості за номером 7, розмір заробітної плати, зазначений у договорі, становить розмір мінімальної заробітної плати. Станом на 29.07.2020, а саме на дату внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення державної реєстрації, трудовий договір між працівником і фізичною особою від 07.05.2010, зареєстрований Ірпінським міським центром зайнятості за номером 7, з реєстрації не знятий.

Разом з тим, листом від 16.03.2021 №9304/6/10-36-07-12 «Про розгляд заперечення» Головне управління ДПС у Київській області зазначило, що позивачем до заперечення на Акт перевірки надано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 Серії НОМЕР_3 від 04.02.2013, в якому зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із цим контролюючим органом вирішено п.п. 2.3.1, 2.3.2 п. 2.3, п.п. 2.5.2, 2.5.3 п. 2.5 та п.п. 2.7.5 п. 2.7 акту перевірки від 08.02.2021 викласти в новій редакції, відповідно до якої, зокрема, ФОП ОСОБА_1 в ході здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2011 по 29.07.2020 згідно з трудовим договором використовував працю 1 найманої особи ОСОБА_2 з 07.05.2010 по 31.01.2013.

Під час проведення перевірки встановлено, що протягом 2014, 2015, 2016 та 2017 років ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність з використання найманих нежитлових приміщень та зареєстрованих реєстраторів розрахункових операцій у кількості 3 одиниці, а саме:

- за адресою АДРЕСА_2 - зареєстрований реєстратор розрахункових операцій з фіскальним номером та з фіскальним номером ;

- за адресою АДРЕСА_3 - зареєстрований реєстратор розрахункових операцій з фіскальним номером ;

- за адресою АДРЕСА_4 - зареєстрований реєстратор розрахункових операцій з фіскальним номером ;

Як вказує відповідач, ФОП ОСОБА_1 використовував найману працю однієї особи та, враховуючи фізичну можливість однієї особи перебувати одночасно в одній торговій точці, і те, що розрахункові операції міг здійснювати особисто позивач власними силами, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 використовував найману працю однієї особи, документальне підтвердження трудових відносин з ОСОБА_1 якого до перевірки не надано.

Відповідно до статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 26 Кодексу законів про працю України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Відповідно до пп. 14.1.195, 14.1.222 п. 14.1 ст. 14 ПК України працівником є фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону; а роботодавцем юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.

Як вбачається з п.45 постанови КАС Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №420/2174/19, характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Згідно з пп. 20.1.47 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, отримувати пояснення від роботодавців та/або їх працівників, та/або осіб, праця яких використовується без документального оформлення, під час проведення перевірок з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання податковим агентом податкового законодавства щодо оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом.

Суд звертає увагу на те, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зазначене, суд не бере до уваги доводи ГУ ДПС у Київській області про наявність у відповідача неоформлених трудових відносин з фізичними особами, оскільки відповідач не надав підтверджуючих документів щодо наявності цієї обставини, ґрунтуючи свою позицію лише на припущеннях, адже сам факт посвідчення чи встановлення РРО не свідчить про наявність порушення оформлення трудових відносин позивачем.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно з п. 164.6 ст. 164 ПК України під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Згідно з п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Враховуючи, що для утримання податку із оподаткованого доходу, податковий агент має нараховувати (виплачувати, надавати) оподаткований дохід на користь платника податку (гіпотеза норми права), відповідачем не було доведено, що позивач нараховував і виплачував заробітну плату, а отже є неправомірним встановлення порушення пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п. 164.1, пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. «а» п. 176.2 ст. 176, п. 177.7 ст. 177 ПК України.

Отже, суд вважає недоведеним той факт, що позивач занизив податок на доходи фізичних осіб, оскільки відсутня умова (гіпотеза норми права) для застосування пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п. 164.1, пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. «а» п. 176.2 ст. 176, п. 177.7 ст. 177 ПК України.

Також судом встановлено, що Головне управління ДПС у Київській області всупереч положенням ст. 19 Конституції України, а також п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України на власний розсуд звів результати правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб за встановлений перевіркою період, виходячи з рівня мінімальної законодавчо встановленої заробітної плати.

Суд звертає увагу, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акту.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Чинне податкове законодавство не містить норм, які б надавали контролюючим органам повноважень із самостійного визначення рівня заробітної плати, відповідно до якого має обчислюватись сума податку на доходи фізичних осіб.

Щодо нарахування та утримання єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) працівникам, які працюють за трудовим договором з нефіксованим робочим часом, ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Враховуючи, що судом не встановлено належним чином наявність трудових відносин у позивача з фізичними особами, окрім найманого працівника ОСОБА_2 (з 07.05.2010 по 04.02.2013), суд не вбачає підстав для утримання позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Суд також не вбачає підстав для подання позивачем звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за періоди: січень 2014 року, березень-грудень 2014 року, 2015 рік, 2016 рік, січень 2017 року по червень 2017 року, серпень 2017 року грудень 2017 року, за відсутності найманих працівників.

Аналогічно, суд не знаходить підтвердження порушення позивачем п.п. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176, п.161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України щодо несплати військового збору, враховуючи аргументи, зазначені судом вище.

Щодо результатів перевірки правильності визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, суд зазначає наступне.

Відповідач вказує, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, відображених у додатках до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2012 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік та 2020 рік, встановленими в ході перевірки, встановлено, що за період з 01.01.2011 по 29.07.2020 ФОП ОСОБА_1 завищено витрати пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності, на суму 930825,39 грн, у тому числі за 2012 рік у сумі 36005,50 грн, 2017 рік в сумі 339587,88 грн, 2018 рік у сумі 529309,51 грн та 2019 рік у сумі 25922,50 грн, а саме: позивачем у додатку 5 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік до граф 4 «Вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції», 5 «Витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату» та 6 «Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік (від 06.06.2013 №) віднесено суми витрат на загальну суму 54705,50 грн, проте до перевірки надано документальне підтвердження понесених витрат відповідно до первинних документів, а саме: банківських виписок, фіскальних чеків, товарних чеків, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних на загальну суму 18700,00 грн.

Відповідач вказує, що позивачем не надано належним чином оформлених документальних підтверджень понесених витрат під час здійснення господарської діяльності за 2014 рік, 2015 рік та 2016 рік.

Проте, як вже зазначалось судом, ГУ ДПС у Київській області не мало права здійснювати податкову перевірку щодо періоду з 01.01.2011 по березень 2017 року, до того ж, у позивача відсутній обов`язок зберігати документи понад як 1095 днів (2555 днів для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням).

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 та п. 177.4 ст. 177 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Положення пункту 44.6 статті 44 ПК України вимагає наявності документів на час складення податкової звітності, встановлює правило щодо надання платником податків документів для перевірки, а також юридичний наслідок недотримання цього правила як виключення факту наявності документів на час складення податкової звітності. Вона є складовою механізму правового регулювання податкового обліку і не входить в будь-яку конкуренцію з процесуальними нормами, якими встановлені правила доказування в адміністративному судочинстві.

Такі правові висновки Верховний Суд формував неодноразово у своїх постановах, зокрема й у Постанові від 12 липня 2023 року у справі №380/5557/22.

У Постанові ж від 23 березня 2023 року у справі №580/9734/21 Верховний Суд вказав: «Наслідки, передбачені пунктом 44.6 статті 44 ПК України стосуються документів, що відповідають сукупно наступним умовам: це документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки; на підставі яких платник веде облік доходів, витрат та інших показників; безпосередньо пов`язані із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань; їх зберігання є законодавчим обов`язком платника податків; а вимога щодо їх надання містилася у належно оформленому запиті контролюючого органу».

При цьому, фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати (п. 177.10 ст. 177 ПК України).

Згідно з п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України до складу витрат фізичної особи підприємця на загальній системі оподаткування не включаються витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим десятим підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПКУ; документально не підтверджені витрати.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та Акту перевірки, відповідач не вказав, які саме витрати не підтверджені позивачем. Отже, суд не бере до уваги доводи відповідача та доходить висновку, що при перевірці правильності визначення витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, відображених у додатках до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2012 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік та 2020 рік, з даними про суми валових витрат, встановленими в ході перевірки відповідачем неправомірно встановлено завищення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 витрат на загальну суму 930825,39 грн, в тому числі за 2012 рік в сумі 36005,50 грн, 2017 рік в сумі 339587,88 грн, 2018 рік в сумі 529309,51 грн та 2019 рік сумі 25922,50грн, а також не вказано, які саме витрати не були підтверджені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Крім того, суд не знайшов підтвердження доводам відповідача щодо порушення пп. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214, пп. 215.3.10 п. 215.3 ст. 215 п. 217.1 ст. 217 ПК України в частині заниження вартості підакцизних товарів, що реалізовані у роздрібній торговельній мережі, в тому числі у мережі громадського харчування, що призвело до заниження акцизного податку на загальну суму 10532,42 грн, та порушення ст. 223 ПК України в частині не подання податкових декларацій акцизного податку за період вересень 2016 року, жовтень 2016 pоку, листопад 2016 pоку, грудень 2016 pоку, січень 2017 року, лютий 2017 року червень 2017 року, серпень 2017 року грудень 2017 року до ГУ ДПС у Київській області.

Згідно з п.п. 4, 5 розділу 2 наказу Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.12.2021 №702) «Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків» (далі Порядок №727) в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.

Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.

Однак, суд не бере до уваги такі посилання відповідача, оскільки відповідач конкретно не зазначив, які саме документи не були надані, натомість доказів неподання податкових декларацій з акцизного податку за вказані періоди ГУ ДПС у Київській області не надало.

Суд зауважує, що в адміністративних справах про протиправність рішень, діи? чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, діі? чи бездіяльності покладається на відповідача (ст. 77 КАС Украі?ни).

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Натомість, суд вкотре наголошує, що контролюючі органи, визначені п. п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК України, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання первинних документів протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого ПК України граничного терміну подання такої звітності та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

Контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 ст. 102 ПК України, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених ПК України, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 ПК України, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Також суд наголошує, що відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як слідує з матеріалів справи, контролюючим органом складено акт від 08.02.2021 №1384/10-36-07-13/ «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавств, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період діяльності з 01.01.2011 по 29.07.2020».

Згідно з п.1 розділу 4 Порядку №727 до інформативних додатків до акту документальної перевірки належать: запити, надані (надіслані) платнику податків, посадовим особам платника податків (керівнику платника податків або уповноваженій ним особі) щодо надання окремих документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки; акт про ненадання платником податків документів (їх копій), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки у визначений у запиті строк (у разі його складання), акт відмови від надання або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації; опис отриманих копій документів.

Крім того, матеріали справи не дають можливості перевірити, які саме конкретно, а не загально, документи витребовувались відповідачем на виконання передбачених ПК України функцій контролю після початку контрольного заходу та чи таке формулювання давало можливість платнику чітко розуміти, який обсяг документів необхідно подавати для перевірки контролюючому органу.

За п. 2 розділу 4 Порядку №727 усі додатки, які складені під час перевірки та містять інформацію про діяльність платника податку (крім додатків, що містять інформацію службового характеру, аналіз фінансово-господарської діяльності платника податків та про опрацювання встановлених ризикових операцій, матеріали зустрічних звірок), відомості або таблиці, в яких згруповані факти однотипних порушень та порушень, які повторюються, підписуються посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, та платником податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) або їх законними представниками (у разі наявності) та додаються до двох примірників акта (довідки) документальної перевірки та є його (її) невід`ємною частиною.

Однак, суд доходить висновку, що також підтверджується і матеріалами справи, що доданий до Акта перевірки опис отриманих копій документів складений всупереч положенням законодавства та вказує на порушення складення Акту перевірки.

На підставі вищевказаного суд вважає, що Акт перевірки суперечить вимогам чинного податкового законодавства України щодо його належного оформлення.

Суд доходить висновку, що податкові повідомлення-рішення від 19.03.2021 №, №, №, №, №, №, №; рішення про застосування штрафних санкцій від 10.06.2021 №, №, №; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.06.2021 №Ф-11836/10- 36-07-13/, № Ф-11837/10-36-07-13/ підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідні судження узгоджуються з Постановою КАС Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №826/24815/15, де суд вказує, що така позиція «відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили. Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом».

Суд також вказує, що Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 8 вересня 2021 року у справі №816/228/17 сформувала висновок, що підставами для скасування рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Суд враховує, що відповідно до усталених висновків Верховного Суду оцінка правомірності призначення і проведення перевірки надається під час розгляду справи про скасування податкового повідомлення-рішення. При цьому, у випадку встановлення допущення контролюючим органом істотних порушень під час призначення і проведення перевірки, які тягнуть за собою протиправність прийнятого рішення контролюючого органу, такі висновки можуть бути самостійною підставою для задоволення позову і скасування такого рішення. У разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, суди повинні переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Відтак, з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладені в Акті перевірки, та допущенні істотні порушення контролюючим органом, що призвели за собою протиправність прийнятого рішення, висновок податкового органу є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи

Таким чином, оскаржувані позивачем рішення є неправомірними, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку із задоволенням позову судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Київській області.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 19.03.2021.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 19.03.2021.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 19.03.2021.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 19.03.2021.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 19.03.2021.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 19.03.2021.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 19.03.2021.

Визнати протиправним та скасувати вимогу ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11836/10-36-07-13/ від 10.06.2021.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 10.06 2021.

Визнати протиправним та скасувати вимогу ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11837/10-36-07-13/ від 10.06.2021.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 10.06 2021.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № від 10.06.2021.

Стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.