Справа № 120/2518/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

18 березня 2024 р. Справа № 120/2518/21-а
Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці у письмовому провадженні заяву позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду у справі № 1202518/21-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі № 120/2518/21-а частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 60% від відповідних сум заробітної плати та щодо обмеження пенсії максимальним розміром при здійсненні ОСОБА_1 перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 10.03.2020 № 18/63 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) для перерахунку пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.01.2020 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років без обмеження її максимального розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Вінницької області від 10.03.2020 № 18/63 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) для перерахунку пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат.

21.02.2024 до суду надійшла заява позивача в порядку статті 383 КАС України, у якій позивач ОСОБА_1 просить:

- постановити окрему ухвалу, якою визнати протиправність дій, вчинених відповідачем на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі № 120/2518/21-а, що полягають у відмові здійснити позивачу з 01.01.2020 перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років без обмеження її максимального розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Вінницької області від 10.03.2020 № 18/63 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) для перерахунку пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат. Ухвалити, що застосування відповідачем максимальної величини бази нарахування єдиного внеску при перерахунку моєї пенсії є протиправним.

- постановити окрему ухвалу і направити її до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню вимог Конституції України, шляхом перерахунку та виплати позивачу з 01.01.2020 раніше призначеної пенсії за вислугу років без обмеження її максимального розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Вінницької області від 10.03.2020 № 18/63 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) для перерахунку пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат та скасування як протиправного попереднього розрахунку із застосуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

- встановити строк для надання відповідачу відповіді про вжиті заходи.

Ухвалою від 26.02.2024 заяву позивача прийнято до розгляду, а відповідачу встановлено строк для надання суду письмових пояснень по суті поданої заяви.

05.03.2024 від відповідача надійшли письмові пояснення, у яких зазначається, що на виконання рішення суду від 17.05.2021 у справі № 120/2518/21-а Головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивача, який станом на 01.01.2020 склав 37890,00 грн, а також донараховано пенсію в сумі 191370,00 грн за період з 01.01.2020 по 31.01.2022, що підтверджується розрахунком на доплату.

Відповідач звертає увагу на те, що рішенням суду на Головне управління не було покладено обов`язку враховувати заробітну плату в розмірі, що перевищує максимальну величину бази нарахування єдиного внеску. Відповідно, заробіток ОСОБА_1 для обчислення його пенсії на виконання рішення суду у справі № 120/2518/21-а обчислено в розмірі, що не перевищує максимальну величину бази нарахування єдиного внеску 42100,00 грн.

Отже, на думку відповідача, Головним управлінням виконано рішення суду від 17.05.2021 у справі № 120/2518/21-а в межах покладених зобов`язань та відповідно до наданих чинним законодавством повноважень.

Вирішуючи заяву позивача, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні норми передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, в силу приписів ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі № 120/2518/21-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.01.2020 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років без обмеження її максимального розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Вінницької області від 10.03.2020 № 18/63 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) для перерахунку пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання вищезазначеного судового рішення Головним управлінням проведено розрахунок розміру пенсії позивача, який станом на 01.01.2020 склав 37890,00 грн, та донараховано кошти (заборговану пенсію) в сумі 191370,00 грн за період з 01.01.2020 по 31.01.2022. Донараховані суми пенсії включено до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України.

Водночас заробіток ОСОБА_1 для обчислення його пенсії на виконання рішення суду у справі № 120/2518/21-а обраховано у розмірі, що не перевищує максимальну величину бази нарахування єдиного внеску 42100,00 грн.

Обґрунтовуючи правомірність обмеження розміру пенсії позивача відповідач посилається на те, що у редакції Закону № 2464, що була чинна на момент виникнення права на перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до заробітку, що зазначений у довідці №18/63 від 10.03.2020 (який визначається відповідно до постанови КМУ № 657), закріплено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок. Таким чином, для обчислення пенсії ОСОБА_1 було враховано заробітну плату в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 06.09.2017 дату, на яку було застосовано норми законодавства під час видачі довідки № 18/63 і яка становила 42100,00 грн. Відтак розмір пенсії ОСОБА_1 склав 37890,00 грн.

Разом з тим суд враховує, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2023 у справі № 120/1109/23 встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.05.2021, окрім іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.01.2020 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років без обмеження її максимального розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Вінницької області від 10.03.2020 № 18/63 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) для перерахунку пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат.

Тобто базовою величиною для перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду є місячна заробітна плата прокурора, що зазначена у довідці прокуратури Вінницької області від 10.03.2020 № 18/63.

Дослідивши довідку від 10.03.2020 № 18/63, суд з`ясував, що зазначений у ній "розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами чинними на 06.09.2017 за відповідною (прирівняною) посадою заступника прокурора області" становить 49078,77 грн.

Відтак, на виконання вищевказаного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області проведено розрахунок розміру пенсії стягувача, який станом на 01.01.2020 склав 37890,00 грн, а також донараховано кошти в сумі 191370,00 грн за період з 01.01.2020 по 31.01.2022. При цьому відповідач повідомив позивача, що зазначена заборгованість в сумі 191370,00 грн буде виплачена стягувачу після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України.

Проте судом встановлено, що під час розрахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2020 пенсійний орган врахував заробітну плату в розмірі, що не перевищує максимальну величину бази нарахування єдиного внеску станом на 2017 рік, тобто 42100,00 грн (42100 х 90% = 37890 грн), замість розміру заробітної плати прокурора, вказаного у довідці від 10.03.2020 № 18/63 (49078,77 грн).

Суд зауважує, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Поняття "максимальна величина бази нарахування єдиного внеску" та "розмір заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не є тотожними. А відтак орган Пенсійного фонду України при перерахунку пенсії ОСОБА_1 повинен чітко слідувати судовому припису (обов`язку, покладеному рішенням суду у справі № 120/2518/21-а), який цілком однозначно зобов`язує відповідача перерахувати пенсію позивача виходячи із заробітної плати прокурора, визначеної у довідці від 10.03.2020 № 18/63.

Як зазначено вище, "розмір заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за нормами чинними на 06.09.2017 за відповідною (прирівняною) посадою заступника прокурора області, що визначений довідою від 10.03.2020 № 18/63, становить 49078,77 грн. Тому саме ця сума, а не максимальна величина бази нарахування єдиного внеску установлена на 2017 рік, і повинна враховуватися Головним управлінням як базова величина для перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду у справі №120/2518/21-а.

Підсумовуючи, суд зазначає, що при проведенні перерахунку пенсії працівникам прокуратури згідно з положеннями ч. 2 ст. 86 Закону № 1697-VII пенсія призначається (перераховується) не з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, а з суми заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Оскільки розмір заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_1 , з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно довідки від 10.03.2020 №18/63, становить 49078,77 грн, тому й розмір пенсії має становити 44170,89 грн (49078,77 х 90%).

Натомість Головне управління з 01.01.2020 без достатніх на те підстав переглянуло розмір перерахованої пенсії ОСОБА_1 , застосувавши основну величину для її обчислення максимальну величину бази нарахування єдиного внеску за 2017 рік (42100 грн), що призвело до неповного виконання рішення суду у справі № 120/2518/21-а.

Наведене свідчить про неналежне виконання відповідачем ухваленого судом рішення.

З огляду на викладене дії Головного управління, які полягають у застосуванні після перерахунку пенсії з 01.01.2020 максимальної величини бази нарахування єдиного внеску за 2017 рік, що призвели до обмеження розміру пенсії позивача сумою 37890,00 грн, розцінюються судом як протиправні і недобросовісні, оскільки полягають у порушенні процесуального обов`язку, який передбачений статтею 370 КАС України, суперечать завданню адміністративного судочинства та мають наслідком породження нових спорів у сфері соціального захисту населення.

Статтею 383 КАС України передбачено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (ч. 6 ст. 383 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Отже, окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Відтак, враховуючи встановлену судом протиправність дій пенсійного органу під час перерахунку та виплати пенсії позивача на виконання рішення суду від 17.05.2021 у справі № 120/2518/21-а в частині застосування до розміру пенсії позивача з 01.01.2020 основну величину для її обчислення максимальну величину бази нарахування єдиного внеску за 2017 рік (42100,00 грн), суд вважає за необхідне постановити окрему ухвалу та направити її керівнику Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вжиття відповідних заходів реагування.

За змістом ч. 5 ст. 249 КАС України, з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Тому на виконання приписів ч. 5 ст. 249 КАС України Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області слід встановити місячний строк з дати отримання окремої ухвали для повідомлення суду про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Керуючись ст.ст. 248, 249, 256, 294, 383 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем-суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі № 120/2518/21-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неналежного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі № 120/2518/21-а (з підстав, наведених у мотивувальній частині окремої ухвали).

Постановити окрему ухвалу і направити її до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Про вжиті Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області заходи повідомити Вінницький окружний адміністративний суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, цей строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена та підписана 18.03.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович