Справа № 990/305/23
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2024 року

м. Київ

справа №990/305/23

адміністративне провадження № П/990/305/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого судді - Загороднюка А.Г.,

суддів: Мацедонської В.Е., Соколова В.М., Єресько Л.О., Білак М.В.

за участю:

секретаря судового засідання Рудницького І.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки Сорокового Д.А.,

представника відповідача Ксендзова А.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та предмет спору

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Верховного Суду як до суду першої інстанції із позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - відповідач, ВККС), у якій просить:

визнати протиправним рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 19 жовтня 2023 року № 118/зп-23;

скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 19 жовтня 2023 року №118/зп-23;

зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України відновити відносно ОСОБА_1 процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання зі стадії визначення результатів первинного кваліфікаційного оцінювання на підставі вивчення матеріалів суддівського досьє в порядку передбаченому п. 21 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус судів» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»;

зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України за результатами первинного кваліфікаційного оцінювання вирішити питання щодо прийняття рішення, яким визнати суддю Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що підтвердила можливість здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Аргументи позивачки

На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що відповідач протиправно прийняв оскаржуване рішення від 19 жовтня 2023 року № 118/зп-23 та призначив оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді.

Позивачка вказує, що вона в межах процедури первинного кваліфікаційного оцінювання пройшла оцінювання за встановленою законом процедурою. Проте рішенням від 31 березня 2016 року №96/ко-16 ВККС оголосила перерву в розгляді питання про визначення її результатів. Згодом Указом Президента України від 29 вересня 2016 року №425 вона була звільнена з посади судді на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 15 вересня 2016 року.

Позивачка зазначає, що оскаржила в судовому порядку згадане рішення Вищої ради юстиції та Указ Президента України в частині її звільнення з посади судді та згідно з постановою від 17 березня 2021 року у справі №800/372/16 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду визнав їх протиправними та скасував.

Як наслідок, позивачка вважає, що ВККС повинна була відновити і завершити процедуру її первинного кваліфікаційного оцінювання в порядку, визначеному пунктом 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII), за правилами, що діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання.

Однак, як зазначає позивачка, керуючись пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, ВККС оскаржуваним рішення фактично призначила повторне оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді.

Позивачка звертає увагу, що норма пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII не є до неї застосовною, оскільки така норма стосується, в загальному, тих суддів, які не проходили визначені до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» процедури кваліфікаційного оцінювання. Позивачка наголошує, що вона пройшла оцінювання в межах процедури первинного кваліфікаційного оцінювання.

Позивачка зазначає, що чинним на час прийняття оскаржуваного рішення законодавством не було передбачено право ВККС застосовувати аналогію закону щодо власних повноважень та призначати кваліфікаційне оцінювання особі, яка пройшла встановлені законом процедури первинного кваліфікаційного оцінювання.

У цьому зв`язку позивачка підкреслює, що ВККС застосувала до неї неоднаковий підхід в подібному питанні. Як приклад, наводить рішення ВККС від 26 червня 2018 року №954/ко-18, яким остання припинила кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді стосовно судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_2 . Позивачка вказує, що попри чинність цього рішення, згадана особа буде продовжувати проходження розпочатого кваліфікаційного оцінювання.

Також позивачка зазначає, що жодним із законів, що є правовою основою діяльності судді, не передбачено таке визначення, зазначене ВККС в оскаржуваному рішенні, як «оцінювання на відповідність займаній посаді».

Позивачка, серед іншого, доводить, що наявність чинного рішення ВККС від 21 жовтня 2016 року №89/зп-16, яким припинено процедуру її первинного кваліфікаційного оцінювання у зв`язку з її звільненням з посади судді, не може слугувати законною підставою для призначення фактично повторного кваліфікаційного оцінювання. У цьому аспекті посилається на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі №9901/703/18.

Позивачка звертає увагу, що її звільнення з посади судді відбулося внаслідок помилок, допущених суб`єктами владних повноважень, що встановлено в судовому порядку, та вважає, що не повинна зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді проходження фактично повторного оцінювання на відповідність займаній посаді за новими правилами. Позивачка стверджує, що зобов`язуючи повторно пройти кваліфікаційне оцінювання ВККС здійснила втручання в її право на повагу до приватного життя, зокрема право на формування та розвиток стосунків, включаючи стосунки професійного та ділового характеру, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Аргументи відповідача

У відзиві на позовну заяву відповідач доводить, що приймаючи оскаржуване рішення від 19 жовтня 2023 року № 118/зп-23 та призначаючи оцінювання позивачки на відповідність займаній посаді, ВККС діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Зокрема, відповідач зазначає, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII пов`язує завершення процедури кваліфікаційного оцінювання з ухваленням відповідного кінцевого рішення. При цьому відповідач вказує, що в спірному випадку ВККС своїм рішенням від 21 жовтня 2016 року №89/зп-16 припинила первинне кваліфікаційне оцінювання щодо позивачки у зв`язку з втратою неї статусу судді, тож відсутні підстави вважати, що суддею ОСОБА_1 було пройдено оцінювання за процедурами, визначеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII.

Таким чином, твердження позивачки щодо визнання її такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя в межах процедури первинного кваліфікаційного оцінювання, відповідач вважає помилковими.

Відповідач доводить, що оскільки процедура первинного кваліфікаційного оцінювання позивачки була припинена рішенням ВККС від 21 жовтня 2016 року № 89/зп-16, порядком, визначеним Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, який підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, є порядок проходження кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.

При цьому відповідач вказує, що на час ухвалення оскаржуваного рішення Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII не передбачав процедури відновлення припиненого первинного кваліфікаційного оцінювання, що унеможливило застосування пункту 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, на який посилається позивачка.

Посилання позивачки на відсутність законодавчого визначення поняття «оцінювання судді на відповідність займаній посаді» відповідач вважає безпідставними, оскільки вказане поняття міститься в пункті 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII та в підпункті 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Крім того, необґрунтованими відповідач вважає твердження позивачки щодо неоднакового підходу ВККС у застосуванні положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII щодо судді ОСОБА_2 , вказуючи, що позивачкою викладено суб`єктивну думку щодо майбутніх дій ВККС в питанні призначення кваліфікаційного оцінювання щодо вказаного судді, однак не зазначено, в застосуванні яких положень допущено дискримінаційний підхід щодо неї.

Помилковими, з погляду відповідача, є і посилання позивачки на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі №9901/703/18, з огляду на те, що предметом спору у тій справі була законність рішення ВККС про припинення кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, призначеного у 2018 році.

Твердження позивачки щодо порушення її прав, гарантованих статтею 8 Конвенції, відповідач також вважає безпідставними, зазначаючи, що оцінювання судді призначене згідно з законом, є необхідним у демократичному суспільстві та спрямоване на усунення невизначеності, яка виникла у зв`язку з поновленням позивачки на посаді судді на підставі рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі №800/372/16.

Клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі

12 листопада 2023 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Разом з позовною заявою позивачка подала заяву про забезпечення доказів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів для розгляду позовної заяви: суддя-доповідач Загороднюк А.Г., судді: Мацедонська В.Е., Соколов В.М., Єресько Л.О., Білак М.В.

17 листопада 2023 року ухвалою Верховний Суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 11 грудня 2023 року. Цією ухвалою Верховний Суд запропонував відповідачу разом з відзивом на позовну заяву подати до суду докази, зазначені позивачкою в заяві про забезпечення доказів.

Іншою ухвалою Верховний Суд призначив заяву про забезпечення доказів до розгляду в судовому засіданні на 20 листопада 2023 року.

20 листопада 2023 року у судовому засіданні позивачка заявила, що не наполягає на розгляді заяви про забезпечення доказів, оскільки ухвалою від 17 листопада 2023 року Верховний Суд витребував від відповідача запитувані нею докази, а підстав уважати, що такі докази будуть спотворені чи знищені ВККС немає.

20 листопада 2023 року протокольною ухвалою Верховний Суд відклав розгляд заяви позивачки про забезпечення доказів на 11 грудня 2023 року.

05 грудня 2023 року до Верховного Суду від представника відповідача - Ксендзова Артема Святославовича надійшов відзив на позовну заяву разом з яким відповідач надав копію витягу з протоколу засідання кваліфікаційної палати ВККС від 31 березня 2016 року №66 щодо визначення результатів первинного кваліфікаційного оцінювання судді Царевич О.І.

11 грудня 2023 року до Верховного Суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка наполягала на обґрунтованості позовних вимог.

Цього ж дня ухвалою Верховний Суд відмовив у задоволенні заяви позивачки про забезпечення доказів.

28 грудня 2023 року до Верховного Суду від представника відповідача - Ксендзова Артема Святославовича надійшло клопотання про долучення доказів, а саме копії протоколу засідання кваліфікаційної палати ВККС від 31 березня 2016 року №66, два компакт-диски з відеозаписом засідання кваліфікаційної палати ВККС від 31 березня 2016 року.

17 січня 2024 року до Верховного Суду від позивачки надійшла заява про зміну підстав позову.

29 січня 2024 року ухвалою Верховний Суд відмовив позивачці у поновленні процесуального строку для подання заяви про зміну підстав позову та повернув її без розгляду; оголосив перерву в судовому засіданні до 19 лютого 2024 року.

В судовому засіданні 29 січня 2024 року позивачка подала письмові пояснення щодо позову, в яких підтримала в повному обсязі доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

19 лютого 2024 року протокольною ухвалою Верховний Суд відклав розгляд справи для дослідження компакт-дисків з відеозаписом засідання кваліфікаційної палати ВККС від 31 березня 2016 року на 04 березня 2024 року.

У судовому засіданні 04 березня 2024 року сторони підтримали свої доводи та аргументи, висловлені в заявах по суті справи.

04 березня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду видалився до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення, однак у ході оцінки доказів у Суду виникла необхідність відновити судовий розгляд з метою дослідження обставин справи та перевірки їх доказами.

04 березня 2024 року протокольною ухвалою Верховний Суд відновив дослідження обставин справи та перевірки їх доказами; витребував у відповідача копію рішення ВККС від 21 жовтня 2016 року №89/зп-16; оголосив перерву в судовому засіданні до 11 березня 2024 року.

08 березня 2024 року до Верховного Суду від представника відповідача - Ксендзова Артема Святославовича на виконання вимог ухвали Суду від 04 березня 2024 року надійшли додаткові пояснення разом з яким відповідач надав копію рішення ВККС від 21 жовтня 2016 року №89/зп-16.

11 березня 2024 року у судовому засіданні Верховний Суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Установлені судом обставини справи

Указом Президента України «Про призначення суддів» від 19 листопада 2010 року №1046/2010 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Печерського районного суду міста Києва строком на п`ять років.

28 січня 2016 року ВККС прийнято рішення №7/зп-16, яким призначено проведення протягом лютого-березня 2016 року первинного кваліфікаційного оцінювання суддів, які подали на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII заяву про обрання суддею безстроково, затверджено список суддів, які проходитимуть оцінювання, графік проведення первинного кваліфікаційного оцінювання та перелік завдань для проведення анонімного письмового тестування.

Вказаним рішенням ВККС суддю Печерського районного суду міста Києва Царевич О.І. включено до складу групи суддів №5.

23 березня 2016 року суддею Печерського районного суду міста Києва Царевич О.І. взято участь у складенні іспиту, а 31 березня 2016 року - у співбесіді.

31 березня 2016 року ВККС прийнято рішення №96/ко-16, яким оголошено перерву у розгляді питання про визначення результатів первинного кваліфікаційного оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю проведення додаткової перевірки даних суддівського досьє.

12 липня 2016 року дисциплінарною секцією Вищої ради юстиції прийнято рішення про направлення рекомендації Вищій раді юстиції прийняти рішення про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

15 вересня 2016 року Вищою радою юстиції прийнято рішення №2279/0/15-16, яким вирішено внести подання Президентові України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду м. Києва за порушення присяги.

Указом Президента України «Про призначення та звільнення суддів» від 29 вересня 2016 року №89/зп-16 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

21 жовтня 2016 року ВККС прийнято рішення №89/зп-16, яким припинено проведення первинного кваліфікаційного оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з посади судді.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України з позовом до Вищої ради юстиції, в якому просила, зокрема визнати незаконними та скасувати рішення Вищої ради юстиції від 15 вересня 2016 року №2279/0/15-16 та Указ Президента України від 29 вересня 2016 року № 425/2016 в частині її звільнення з посади судді Печерського районного суду міста Києва.

Вищий адміністративний суд України постановою від 06 березня 2017 року у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з постановою Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2017 року, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд судового рішення на підставі пункту 4 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року).

Розпорядженням керівника апарату Верховного Суду України від 02 січня 2018 року №4/0/19-18 заяву про перегляд судового рішення з матеріалами справи №800/372/16 передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі №800/372/16 заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2017 року у справі №800/372/16 задоволено; постанову Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2017 року у справі №800/372/16 скасовано; прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради юстиції від 15 вересня 2016 року №2279/0/15-16; скасовано Указ Президента України від 29 вересня 2016 року № 425/2016 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду м. Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

01 квітня 2021 року головою Печерського районного суду міста Києва видано наказ №134-к/2021, яким на підставі рішення Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі №800/372/16 поновлено ОСОБА_1 на посаді судді Печерського районного суду міста Києва.

У подальшому, ВККС прийнято рішення від 19 жовтня 2023 року №118/зп-23, яким призначено оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва Царевич О.І. на відповідність займаній посаді та встановлено черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання: перший етап - складення іспиту; другий етап - дослідження досьє та проведення співбесіди.

Незгода позивачки з рішенням ВККС від 19 жовтня 2023 року №118/зп-23, слугувала підставою для її звернення до Верховного Суду з цим позовом.

Джерела права та акти їхнього застосування

На час закінчення п`ятирічного строку призначення позивачки на посаду судді, тобто станом на 19 листопада 2015 року, правовідносини регулювалися Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі - Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI), який діяв в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII (далі - Закон №192-VIII).

Згідно з частиною першою статті 76 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI в редакції Закону №192-VIII було передбачено, що суддя, строк повноважень якого закінчується, за його заявою має бути рекомендований ВККС для обрання його Верховною Радою України на посаду судді безстроково, якщо відсутні визначені законом обставини, що перешкоджають цьому.

Правилами частини другої статті 76 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI в редакції Закону №192-VIII було встановлено, що обрання на посаду судді безстроково здійснюється в такому порядку: 1) кандидат звертається з письмовою заявою до ВККС про рекомендування його для обрання на посаду судді безстроково; 2) ВККС повідомляє про підготовку матеріалів щодо кандидата на посаду судді безстроково на офіційному веб-сайті та в офіційних засобах масової інформації; 3) ВККС перевіряє відомості про кандидата, досліджує його суддівське досьє, враховує показники розгляду кандидатом за час його роботи на посаді судді та у випадках, передбачених цим Законом, - результати його кваліфікаційного оцінювання; 4) ВККС приймає вмотивоване рішення про рекомендування чи відмову в рекомендуванні для обрання на посаду судді безстроково і в разі рекомендування направляє відповідне подання до Верховної Ради України; 5) Верховна Рада України приймає рішення про обрання кандидата на посаду судді безстроково.

Частиною першою статті 77 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI в редакції Закону №192-VIII було визначено, що кандидат на посаду судді безстроково не пізніш як за шість місяців до закінчення строку перебування на посаді судді звертається до ВККС із заявою про рекомендування його для обрання на посаду судді безстроково.

Положеннями частини другої статті 77 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI в редакції Закону №192-VIII було передбачено, що із заявою до ВККС про рекомендування для обрання на посаду судді безстроково може звернутися також кандидат, якого звільнено з посади судді у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, та який раніше не звертався до ВККС із заявою про обрання його на посаду судді безстроково, кандидат, звільнений з посади судді за його заявою про відставку, або кандидат, який раніше вже був обраний суддею безстроково і звільнений з посади за власним бажанням, протягом трьох років з дня звільнення. Такі кандидати могли бути рекомендовані ВККС для обрання на посаду судді безстроково після проходження відповідного кваліфікаційного оцінювання.

Варто зазначити, що Закон №192-VIII запровадив проведення первинного кваліфікаційного оцінювання суддів з метою прийняття рішень щодо можливості здійснення ними правосуддя у відповідних судах.

Пункт 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №192-VIII поклав на ВККС обов`язок забезпечити проведення первинного кваліфікаційного оцінювання суддів з метою прийняття рішень щодо можливості здійснення ними правосуддя у відповідних судах.

Так, рішенням ВККС від 21 жовтня 2015 року №67/зп-15 було визначено Порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання судді (далі - Порядок), та затверджено Положення про порядок складення іспиту та методику його оцінювання під час кваліфікаційного оцінювання судді (далі - Положення), погоджені рішеннями Ради суддів України від 11 грудня 2015 року.

Вказаний Порядок містив розділ V «Особливості первинного та повторного кваліфікаційного оцінювання».

Відповідно до пункту 5.6. розділу V Порядку етапами первинного кваліфікаційного оцінювання суддів було визначено:

- іспит, який полягав у складенні суддею анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання:

згідно з підпунктом 5.6.1.1. пункту 5.6. розділу V Порядку анонімне письмове тестування під час іспиту при проведенні первинного кваліфікаційного оцінювання здійснювалося у формі письмового викладення суддею запропонованих Комісією положень усталених правових позицій Верховного Суду України та практики Європейського суду з прав людини з урахуванням інстанції та спеціалізації суду і судді;

відповідно до підпункту 5.6.1.2. пункту 5.6. розділу V Порядку виконання практичного завдання при проведенні первинного кваліфікаційного оцінювання здійснювалося суддею шляхом вирішення змодельованої членами Колегії чи Кваліфікаційної палати практичної ситуації з урахуванням інстанції та спеціалізації суду і судді;

- дослідження суддівського досьє та проведення співбесіди, які здійснювалися з урахуванням положень, передбачених Розділом 2 та пунктами 3.16. - 3.18. цього Порядку:

згідно з пунктом 3.16 розділу III Порядку дослідження суддівського досьє полягало у систематизації, аналізі, зборі, уточненні, доповненні членом Кваліфікаційної палати його даних з метою визначення попередніх показників критерії кваліфікаційного оцінювання;

відповідно до пункту 3.17 розділу III Порядку співбесіда полягала в обговоренні результатів дослідження досьє та складалася з таких стадій: оголошення членом Кваліфікаційної палати доповіді за результатами дослідження досьє; надання судді можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з суддею показників (відповідно до критеріїв) для остаточного визначення професійного рівня судді.

Відповідно до підпункту 3.17.6. пункту 3.17 розділу III Порядку за наявності обґрунтованої необхідності під час співбесіди передбачалася можливість оголошення перерви.

За результатами первинного кваліфікаційного оцінювання Колегія чи Кваліфікаційна палата повинна була прийняти вмотивоване рішення щодо можливості здійснювати правосуддя у відповідному суді (пункт 5.7 розділу V Порядку).

Підпунктом 4.1.2. пункту 4.1 розділу IV Порядку було визначено, що Кваліфікаційна палата на підставі вмотивованого висновку за результатами розгляду питання про проведення кваліфікаційного оцінювання приймає рішення про надання або відмову в наданні рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково.

30 вересня 2016 року набули чинності Закони України від 02 червня 2016 року №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон №1401-VIII) та №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», які були чинними і на час прийняття оскаржуваного рішення ВККС.

Підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України у редакції Закону №1401-VIII встановлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.

Пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII визначено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

При цьому пунктом 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII визначено, що ВККС завершує процедури кваліфікаційного оцінювання, розпочаті до набрання чинності цим Законом, за правилами, які діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання. Судді, які за результатами цих процедур підтвердили свою здатність правосуддя у відповідному суді, не проходять процедуру кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності займаній посаді.

Оцінка доводів учасників справи та висновки Верховного Суду

Отже, на час закінчення п`ятирічного строку призначення позивачки на посаду судді проходження нею процедури первинного кваліфікаційного оцінювання було обов`язковою передумовою для її обрання на посаду судді безстроково.

Метою проведення первинного кваліфікаційного оцінювання було визначення можливості судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Етапами первинного кваліфікаційного оцінювання суддів було визначено: (1) складення іспиту, який полягав у складенні суддею анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання; (2) дослідження суддівського досьє та проведення співбесіди, яка полягала в обговоренні результатів дослідження досьє.

За результатами первинного кваліфікаційного оцінювання Кваліфікаційна палата ВККС в силу вимог частини другої статті 76 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI в редакції Закону №192-VIII, пункту 5.7 розділу V Порядку повинна була прийняти вмотивоване рішення щодо можливості судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Кваліфікаційна палата ВККС повинна була прийняти одне із таких рішень: рішення про надання рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково або рішення про відмову в наданні рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково.

Як встановлено з матеріалів справи, суддя ОСОБА_1 з метою обрання її на посаду судді безстроково звернулася до ВККС з відповідною заявою про обрання суддею безстроково та рішенням ВККС від 28 січня 2016 року №7/зп-16 була включена для проходження первинного кваліфікаційного оцінювання до складу групи суддів №5.

В межах процедури первинного кваліфікаційного оцінювання суддя ОСОБА_1 23 березня 2016 року взяла участь у складенні іспиту, а 31 березня 2016 року - у співбесіді.

Відповідно до протоколу засідання ВККС від 31 березня 2016 року №66, під час співбесіди член Кваліфікаційної палати ВККС ОСОБА_3 доповів про відомості, отримані за результатами дослідження суддівського досьє судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 в рамках проведення первинного кваліфікаційного оцінювання суддів.

Доповідач поінформував про показники роботи судді у період з 2012 по 2015 роки, підстави скасування та зміни судових рішень, дотримання суддею строків розгляду справ, судове навантаження, а також зазначив інформацію стосовно скарг щодо неналежної поведінки судді ОСОБА_4 , що надійшли до ВККС.

Член Кваліфікаційної палати ОСОБА_3 повідомив про відповідність судді ОСОБА_1 правилам суддівської етики. Зазначив дані щодо відповідності судді ОСОБА_1 антикорупційному критерію, отримані за результатами проведеної перевірки Державною фіскальною службою України та Національним антикорупційним бюро України.

Доповідач оголосив результати іспиту в межах відповідної процедури кваліфікаційного оцінювання, а саме: рівень якості вирішення суддею ОСОБА_1 тестових завдань - кваліфікована; рівень якості виконання суддею ОСОБА_1 практичного завдання, а саме здатність проводити судове засідання - кваліфікована; здатність ухвалювати рішення - здатна; здатність здійснювати правосуддя у суді відповідної інстанції та спеціалізації - здатна.

За результатами співбесіди, ВККС прийняла рішення 31 березня 2016 року №96/ко-16, яким оголосила перерву у розгляді питання про визначення результатів первинного кваліфікаційного оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю проведення додаткової перевірки даних суддівського досьє.

Отже, відповідно до частини другої статті 76 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI в редакції Закону №192-VIII, пункту 5.7 розділу V Порядку вмотивоване рішення щодо можливості судді ОСОБА_1 здійснювати правосуддя у відповідному суді за результатами проходження нею процедури первинного кваліфікаційного оцінювання ВККС станом на 31 березня 2016 року не прийняла.

У той час Вища рада юстиції своїм рішенням від 15 вересня 2016 року №2279/0/15-16 внесла подання Президентові України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва за порушення присяги.

Вказане рішення Вищої ради юстиції було реалізоване Указом Президента України від 29 вересня 2016 року №425/2016, яким він звільнив ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

У зв`язку із звільненням позивачки з посади судді, ВККС на підставі рішення від 21 жовтня 2016 року №89/зп-16 припинила проведення первинного кваліфікаційного оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 .

Таким чином, процедура первинного кваліфікаційного оцінювання щодо судді ОСОБА_1 , розпочата відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI в редакції Закону №192-VIII та не завершена у зв`язку з прийняттям ВККС рішення 31 березня 2016 року №96/ко-16 про оголошення перерви, згодом і зовсім була припинена.

Як слідує з матеріалів справи, не погодившись із згаданим рішенням Вищої ради юстиції та Указом Президента України в частині, що стосується її звільнення, ОСОБА_1 оскаржила їх в судовому порядку.

Постановою від 17 березня 2021 року у справі №800/372/16 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду позов задовольнив, визнав протиправним та скасував рішення Вищої ради юстиції від 15 вересня 2016 року №2279/0/15-16, а також скасував Указ Президента України від 29 вересня 2016 року №425/2016 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги.

На виконання вказаного судового рішення, ОСОБА_1 була поновлена на посаді судді.

Натомість, 30 вересня 2016 року набули чинності Закони №1401-VIII та №1402-VIII, у зв`язку із цим набуло чинності правило, передбачене підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, за яким відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом №1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом.

Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII визначено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом №1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному Законом №1402-VIII.

При цьому пунктом 21 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачено, що ВККС завершує процедури кваліфікаційного оцінювання, розпочаті до набрання чинності Законом №1402-VIII, за правилами, які діяли на день початку такого кваліфікаційного оцінювання.

Отже, зміни, які набули чинності згідно із Законами №401-VIII та №1402-VIII, передбачили обов`язкову оцінку на відповідність займаній посаді суддів, яких призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом №1401-VIII.

Виключення склали судді, які пройшли процедури первинного кваліфікаційного оцінювання.

Щодо суддів, які не завершили процедури первинного кваліфікаційного оцінювання, зміни передбачили, що ВККС завершує такі процедури, за правилами які діяли на день початку їх проведення.

Як вже зазначалося, оскаржуваним рішенням від 19 жовтня 2023 року №118/зп-23 ВККС призначила оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді та встановила черговість етапів його проведення.

Приймаючи оскаржуване рішення ВККС виходила з того, що процедура первинного кваліфікаційного оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 була завершена у зв`язку з прийняттям ВККС рішення від 31 березня 2016 року №96/ко-16.

Суд вважає такий висновок відповідача помилковим.

Зміст законодавства, яке регулює процедуру проведення первинного кваліфікаційного оцінювання свідчить, що первинне кваліфікаційне оцінювання вважається завершеним з моменту прийняття ВККС вмотивованого рішення про надання або про відмову в наданні рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково.

Як зазначалося, позивачка брала участь у процедурі первинного кваліфікаційного оцінювання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI в редакції Закону №192-VIII та пройшла визначені етапи первинного кваліфікаційного оцінювання.

Однак за результатами процедури первинного кваліфікаційного оцінювання ВККС відповідно до частини другої статті 76 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI в редакції Закону №192-VIII, пункту 5.7 розділу V Порядку будь-якого із зазначених рішень (про надання або про відмову в наданні рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково) не прийняла.

Вказане свідчить на користь висновку про те, що процедура первинного кваліфікаційного оцінювання стосовно позивачки не була завершена в передбачений законодавством спосіб.

Із цього приводу варто звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду за наслідком розгляду справ у подібних правовідносинах (справи №800/439/17, №9901/932/18), сформувала концепцію щодо необхідності завершення процедури кваліфікаційного оцінювання, розпочатої та незавершеної в передбачений законодавством спосіб. Суть цієї концепції зводиться до того, що скасування в судовому порядку вмотивованого рішення, прийнятого за результатами процедури кваліфікаційного оцінювання, обумовлює завершення цієї процедури кваліфікаційного оцінювання за правилами, які діяли на день початку її проведення.

Притримуючись вказаної концепції, Суд зазначає, що скасування в судовому порядку рішення Вищої ради юстиції від 15 вересня 2016 року №2279/0/15-16 та Указу Президента України від 29 вересня 2016 року №425/2016, які стали підставою для припинення процедури оцінювання позивачки, обумовило логічний правовий обов`язок ВККС відновити та завершити цю процедуру за правилами, які діяли на день початку її проведення.

За вказаних обставин, Суд вважає, що у ВККС були відсутні підстави для прийняття рішення від 19 жовтня 2023 року № 118/зп-23 та призначення позивачці оцінювання на відповідність займаній посаді з подальшим проведенням іспиту та співбесіди за правилами, що діяли після набрання чинності Законом №1402-VIII.

На думку Суду, правова визначеність в цих правовідносинах не може ґрунтуватися на рішенні ВККС від 21 жовтня 2016 року №89/зп-16, як це доводить відповідач. Насамперед, слід зазначити, що рішення ВККС від 21 жовтня 2016 року №89/зп-16 є процедурним, оскільки за результатами первинного кваліфікаційного оцінювання щодо позивачки не було вирішено питання по суті щодо його завершення шляхом прийняття відповідного рішення (про надання або про відмову в наданні рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково). Окрім того, таке рішення приймалося ВККС через певні юридичні обставини, а саме звільнення позивачки з посади судді, які з моменту прийняття постанови Верховного Суду у справі від 17 березня 2021 року у справі №800/372/16 перестали існувати. Відповідно на момент прийняття оскаржуваного рішення, рішення ВККС від 21 жовтня 2016 року №89/зп-16 втратило свої юридичні підстави. Тому Суд вважає, що це рішення не є обов`язковим для ВККС.

В цьому аспекті необхідно погодитися з доводами позивачки, що прийняття рішення ВККС про припинення проведення первинного кваліфікаційного оцінювання не було передбачене законодавством, чинним на час його прийняття. Законодавством, як на час прийняття такого рішення, так і на цей час не визначено ані його правові наслідки, ані термін їх дії.

Як зазначалося, зміст законодавства, яке регулює процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання, свідчить, що воно обов`язково закінчується відповідним рішенням про надання або про відмову в наданні рекомендації судді для обрання його на посаду судді безстроково.

Стосовно позивачки відповідачем одне з передбачених Законом кінцевих рішень щодо наслідків розпочатого первинного кваліфікаційного оцінювання не було прийнято, тож таке оцінювання не може вважатися завершеним в передбачений законодавством спосіб.

Виходячи з наведеного Суд, не оцінюючи рішення ВККС від 21 жовтня 2016 року №89/зп-16, констатує помилковість доводів відповідача щодо обов`язковості врахування цього рішення в межах спірних правовідносин, позаяк воно не має жодного юридичного значення в процедурі проходження первинного кваліфікаційного оцінювання та не може переважати нормативно визначений спосіб завершення такої процедури оцінювання.

Відсутність на законодавчому рівні правової можливості відновлення процедури оцінювання, припиненої рішенням ВККС, на переконання Суду теж не може слугувати перешкодою для відновлення і завершеної процедури оцінювання щодо позивачки, оскільки в такому випадку виникає ситуація, за якої позивачка, оскарживши в суді протиправність свого звільнення, повинна буде пройти повторно процедуру кваліфікаційного оцінювання спочатку з тієї лише підстави, що Вища рада юстиції та Президент України незаконно її звільнили, а ВККС у зв`язку з цим припинила процедуру її оцінювання.

В контексті вказаного Суд зауважує, що за наявності в чинному законодавстві правової «прогалини», суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосувати підхід, найбільш сприятливий для особи. Таким підходом, в спірному випадку, є завершення розпочатої щодо позивачки процедури первинного кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог пункту 21 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII.

Із цього приводу небезпідставними є доводи позивачки про те, що вона не повинна зазнавати негативних наслідків за помилки, допущені суб`єктом владних повноважень внаслідок її незаконного звільнення.

У рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого потреба виправити допущену раніше «помилку» не повинна непропорційно втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідність рішення (дії) суб`єкта владних повноважень критерію пропорційності з урахуванням змісту пункту 8 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, означає його прийняття (вчинення) з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

На переконання Суду, не можна визнати пропорційним втручання у права особи, за якого внаслідок допущеної суб`єктом владних повноважень помилки в особи, яка до цього виконала залежні від неї дії для проходження певної процедури, виникає обов`язок повторного її проходження із самого початку та за новими правилами.

З урахуванням викладеного, прийняте ВККС рішення від 19 жовтня 2023 року №118/зп-23 про призначення оцінювання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді та встановлення черговості етапів проведення кваліфікаційного оцінювання, є протиправним і має бути скасованим.

Водночас вимоги позивачки про зобов`язання відповідача відновити щодо неї процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання зі стадії визначення результатів первинного кваліфікаційного оцінювання на підставі вивчення матеріалів суддівського досьє в порядку, передбаченому пунктом 21 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус судів» №1402-VIII та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI в редакції Закону №192-VIII, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивачки про зобов`язання відповідача за результатами первинного кваліфікаційного оцінювання вирішити питання щодо прийняття рішення, яким визнати суддю Печерського районного суду міста Києва Царевич О.І. такою, що підтвердила можливість здійснювати правосуддя у відповідному суді, Суд зазначає, що такі не підлягають задоволенню з огляду на те, що зазначені дії віднесено до компетенції ВККС, втручатися у яку суд не вправі. Іншими словами, зобов`язуючи ВККС до визнання судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що підтвердила можливість здійснювати правосуддя у відповідному суді Суд таким чином перейме дискреційні повноваження цього органу і виконуватиме не властиві суду функції, що є недопустимим.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу наведених положень законодавства та доказів, наявних в матеріалах справи, Суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявленого адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судові витрати

Приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачкою за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 4294,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 20 листопада 2023 року №0.0..1.

Згідно з вимогами частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI регламентовано, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, поданого фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено, що станом на 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2684,00 грн.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру (про визнання протиправним та скасування рішення) та дві похідні від неї вимоги (про зобов`язання вчинити дії).

Таким чином, під час звернення до суду з цим адміністративним позовом позивачці належало сплатити судовий збір у розмірі 1073,60 грн, а відтак переплата судового збору складає 3220,80 грн.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1073,60 грн.

При цьому пунктом 1 частини першої статті 7 Закону № 3674-VI визначено, що питання про повернення з Державного бюджету України судового збору, сплаченого в більшому розмірі, ніж встановлено законом, вирішується за клопотанням особи, що його сплатила.

Зважаючи на відсутність такого клопотання у матеріалах справи на день ухвалення рішення судом, питання про повернення позивачці надміру сплаченої суми судового збору у розмірі 3220,80 грн. під час розподілу судових витрат у рішенні не вирішується.

Позивачка може звернутися до суду із окремим клопотанням про повернення надмірно сплаченої суми судового збору у розмірі 3220,80 грн.

Керуючись статтями 139, 241 - 243, 246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 19 жовтня 2023 року № 118/зп-23.

Зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України відновити відносно ОСОБА_1 процедуру первинного кваліфікаційного оцінювання зі стадії визначення результатів первинного кваліфікаційного оцінювання на підставі вивчення матеріалів суддівського досьє в порядку передбаченому п. 21 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус судів» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Стягнути з Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (, вул. Генерала Шаповала, 9, м. Київ, 03110) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті з окремою думкою.

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 18 березня 2024 року.

Суддя-доповідач А.Г. Загороднюк

Судді: В.Е. Мацедонська

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

М.В. Білак