Справа № 240/23020/21
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/23020/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

судді Шимоновича Р.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинської міської ради Житомирської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду з позовом звернулася ОСОБА_1 , у якому просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Новоград-Волинського міськового голови від 05.08.2021 №377 (к) "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким її звільнено за пунктом 1 ст. 40 КЗпПУ з посади заступника начальника відділу з питань охорони здоров`я та медичного забезпечення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників;

- поновити її на посаді заступника начальника відділу з питань охорони здоров`я та медичного забезпечення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, з якої її було звільнено, та зобов`язати відповідача внести відповідні записи у трудову книжку;

- стягнути з Новоград-Волинської міської ради Житомирської області середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- відшкодувати моральну шкоду у розмірі 25000 грн.

В обгрнутування своїх вимог зазначає, що 07.06.2021 її було попереджено про наступне звільнення з посади заступника начальника відділу з питань охорони здоров`я та медичного забезпечення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників. Звільнення відбулося на підставі розпорядження міськового голови від 05.08.2021 №377 (к) з 07.08.2021, яке було вихідним днем. Таке звільнення вважає протиправним, оскільки воно відбулося до закінчення двомісячного терміну з моменту ознайомлення з попередженням про звільнення, у вихідний день і без пропозиції зайняти вакантні посади, зокрема, посаду начальника відділу.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року дану справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, призначено підготовче засідання на 27 жовтня 2021 року.

27 жовтня 2021 року підготовче засідання відкладено на 01 грудня 2021 року за клопотаннями представників сторін.

01 грудня 2021 року підготовче засідання відкладено на 23 грудня 2021 року за клопотанням представника позивача.

23 грудня 2021 року підготовче засідання відкладено на 20 січня 2022 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

20 січня 2022 року підготовче засідання відкладено на 16 лютого 2022 року за клопотанням представника відповідача.

16 лютого 2022 року підготовче засідання відкладено на 03 березня 2022 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

03 березня 2022 року справу знято з розгляду у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні. Наступне засідання призначено на 30 червня 2022 року.

30 червня 2022 року підготовче засідання відкладено на 07 липня 2022 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

07 липня 2022 року підготовче засідання відкладено на 14 липня 2022 року.

14 липня 2022 року підготовче засідання відкладено на 20 липня 2022 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Житомирської області.

20 липня 2022 року без виходу до нарадчої кімнати судом постановлено ухвалу, яка занесена секретарем судового засідання до протоколу, про закриття підготовчого провадження. Призначено судове засідання на 27 липня 2022 року.

27 липня 2022 року судом здійснено перехід до розгляду справи у письмовому провадженні.

Новоград-Волинська міська рада Житомирської області надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у її задоволенні відмовити. Зазначає, що позивача було звільнено за пунктом 1 ст. 40 КЗпПУ з посади заступника начальника відділу з питань охорони здоров`я та медичного забезпечення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області у зв`язку із скороченням її посади. ОСОБА_1 була попереджена про вивільнення рівно за два місяці. Вакантною в період з попередження про вивільнення до звільнення позивача була посада начальника відділу з питань охорони здоров`я та медичного забезпечення Новоград-Волинської міської ради. Однак, ОСОБА_1 не проходила стажування на цю посаду, не перебувала у кадровому резерві на її зайняття, тому переведення позивача шляхом просування по службі на вказану посаду без дотримання встановленої законом процедури було неможливо. Інші вакансії, які могли б бути запропоновані позивачу, були відсутні. Крім того, законодавство не обмежує роботодавця в звільненні працівника у вихідний день. За таких обставин, звільнення ОСОБА_1 відбулося правомірно, відповідно відсутні підстави для поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку і відшкодування моральної шкоди.

У відповіді на відзив позивач вказала, що її звільнення відбулося у вихідний день, до закінчення двомісячного строку з моменту попередження про наступне звільнення. Вважає, що роботодавець повинен був запропонувати всі наявні вакансії, у тому числі і у порядку просування по службі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що на підставі розпорядження Новоград-Волинського міського голови № 449 (к) від 10.11.2020 ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника начальника відділу з питань охорони здоров`я та медичного забезпечення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області.

07.06.2021 позивача письмово було попереджено про наступне звільнення через два місяці у зв`язку з скороченням посади заступника начальника відділу з питань охорони здоров`я та медичного забезпечення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області на підставі рішення міської ради від 03.06.2021 № 213.

Згідно з розпорядженням Новоград-Волинського міського голови № 377 (к) від 05.03.2021 ОСОБА_1 було звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з посади заступника начальника відділу з питань охорони здоров`я та медичного забезпечення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників з 07.08.2021.

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

В силу вимог п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). В усіх випадках звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП.

З наведеного вбачається, що для прийняття законного та обґрунтованого рішення суду необхідно з`ясувати чи були визначені законом підстави для звільнення позивача та чи була дотримана процедура її звільнення з роботи.

Так, судом встановлено, що 03.06.2021 Новоград-Волинською міською радою Житомирської області прийнято рішення про внесення змін до структури виконавчих органів Новоград-Волинської міської ради. Вказаним рішенням скорочено посаду заступника начальника відділу з питань охорони здоров`я та медичного забезпечення, яку з 11.11.2020 обіймала ОСОБА_1 .

На виконання зазначеного рішення 07.06.2021 позивача було письмово попереджено про наступне звільнення через два місяці у зв`язку з скороченням її посади.

Таке звільнення ОСОБА_1 відбулося згідно з розпорядженням Новоград-Волинського міського голови № 377 (к) від 05.03.2021 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників з 07.08.2021.

Позивач вказує на те, що при звільненні їй не було запропоновано вакантну посаду начальника відділу з питань охорони здоров`я та медичного забезпечення Новоград-Волинської міської ради.

Суд при цьому зазначає, що відповідно до статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

У разі необхідності, за згодою сторін, посадова особа місцевого самоврядування може бути переведена на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта без конкурсного відбору.

Із змісту наведеної правової норми слідує, що призначення на посаду керівника відділу органу місцевого самоврядування здійснюється на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України. Без конкурсного відбору можливе переведення за згодою сторін посадової особи органу місцевого самоврядування на рівнозначну чи нижчу посаду.

За таких обставин позивач не могла бути переведена на посаду начальника відділу з питань охорони здоров`я та медичного забезпечення Новоград-Волинської міської ради, оскільки вона є вищою відносно посади заступника начальника відділу і її зайняття можливе лише після проходження конкурсного відбору.

Крім того, позивач не була позбавлена можливості прийняти участь у конкурсі на зайняття посади начальника відділу з питань охорони здоров`я та медичного забезпечення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, який, за даними відповідача, був оголошений 15.07.2021.

Згідно з відомостями відповідача, які містяться у матеріалах справи, з 07.06.2021 по 07.08.2021 були вакантні такі посади:

- головний спеціаліст відділу внутрішнього аудиту;

- головний спеціаліст відділу земельних відносин управління містобудування, архітектури та земельних відносин;

- начальник відділу благоустрою та екології управління житлово-комунального господарства та екології;

- головний спеціаліст відділу благоустрою та екології управління житлово-комунального господарства та екології;

- головний спеціаліст управління культури і туризму;

- начальник відділу видатків фінансового управління на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника;

- начальник відділу з питань охорони здоров`я та медичного забезпечення міської ради.

При цьому процедура зайняття вакантних посад головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту; головного спеціаліста відділу земельних відносин управління містобудування, архітектури та земельних відносин; начальника відділу благоустрою та екології управління житлово-комунального господарства та екології шляхом оголошення про проведення відповідного конкурсу була розпочата до повідомлення позивача про наступне звільнення. На підтвердження даних обставин відповідачем надано письмові відомості, які містяться у матеріалах справи.

Щодо посад головного спеціаліста відділу благоустрою та екології управління житлово-комунального господарства та екології; головного спеціаліста управління культури і туризму; начальника відділу видатків фінансового управління на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника, суд зазначає, що їх зайняття потребувало наявності повної вищої освіти професійного спрямування "Екологія", "Благоустрій", "Культурологія", "Економіка" відповідно, докази наявності яких у позивача в справі відсутні.

Відтак, суд не вбачає наявності посад, які могли бути запропоновані позивачу з врахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду і без проведення відповідного конкурсного відбору.

Стосовно дотримання відповідачем двомісячного строку повідомлення позивача про наступне звільнення суд вказує таке.

Згідно з частиною першою статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Наведеною правовою нормою не встановлено чіткого двомісячного строку попередження працівника про наступне звільнення, як помилково вважає відповідач, а вказано - "не пізніше ніж за два місяці", тобто, цей строк може бути більшим, але не меншим за 2 місяці.

Як вже зазначалося судом, позивача про наступне звільнення попередили 07.06.2021, а звільнення відбулося 07.08.2021, яке припало на суботу.

Трудовим законодавством не передбачено вимог щодо початку або закінчення трудових відносин саме в робочі дні тижня, не встановлено і заборони приймати на роботу або звільняти у вихідний день.

Для випадків звільнення у вихідний або неробочий день слід дотримуватися всіх організаційно-правових гарантій, зокрема й щодо видачі в день звільнення трудової книжки та копії наказу про звільнення.

Також роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника, а якщо трудова книжка зберігається у роботодавця, то, також, зробити відповідний запис і видати йому трудову книжку.

Звільнення позивача з 07.08.2021 (субота) було зумовлено помилковим твердженням відповідача про необхідність звільнення працівника в межах двомісячного строку з моменту попередження про наступне звільнення, у даному випадку - 07.06.2021.

З цим суд не погоджується, оскільки 07.08.2021 є останнім днем мінімального двомісячного строку, який повинен сплинути з моменту попередження працівника про наступне звільнення до такого звільнення.

Звільнення позивача необхідно було провести з 09.08.2021 (понеділка) згідно з частиною першою статті 49-2 КЗпП України.

У постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 280/89/18 Верховний Суд висловив таку позицію: порушення з боку роботодавця лише в частині недотримання строку попередження працівника про наступне звільнення не повинне мати наслідком поновлення такого працівника на роботі. При недотриманні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд лише змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Враховуючи все викладене вище, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 з 07.08.2021 до спливу двомісячного строку з моменту попередження її про наступне звільнення до самого звільнення є протиправним. Разом з тим, оскільки відсутні підстави для поновлення позивача на посаді, тому суд вважає належним способом захисту порушеного права позивача зміну дати її звільнення з 07.08.2021 на 09.08.2021.

Щодо стягнення з Новоград-Волинської міської ради Житомирської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці", порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. "з" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок № 100), цей Порядок застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Абзацами 3, 4 пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Оскільки позивач підлягає звільненню з 09.08.2021 (понеділок), а не 07.08.2021 (субота), тому за відсутності доказів наявності робочого дня у суботу має місце вимушений прогул тривалістю 1 день - 09.08.2021.

Як вбачається з довідки про зарплату ОСОБА_1 , середньомісячна зарплата складає (15974,12*2)/43=742,98 грн.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 742,98 грн.

Стосовно відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн.

Згідно із статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1, 2 статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина 1 статті 1167 Цивільного кодексу України).

Пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно із пунктами 4, 5 зазначеної постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дану частину позовних вимог позивач мотивував тим, що неправомірними діями відповідача, йому нанесено моральні збитки.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди, не зазначено, з яких міркувань позивач виходила, визнаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Суд наголошує, що позивачем не доведено, в чому полягає моральна шкода, не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків для неї, а тому підстави для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн відсутні.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи все викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду в частині виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 72, 77, 139, 143, 243-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Новоград-Волинської міської ради Житомирської області (вул. Шевченка, 16, м. Новоград-Волинський, Житомирська область, 11700, ) про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Змінити у розпорядженні Новоград-Волинського міськового голови від 05.08.2021 №377 (к) "Про звільнення ОСОБА_1 " дату звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 ст. 40 КЗпПУ з посади заступника начальника відділу з питань охорони здоров`я та медичного забезпечення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників з 07.08.2021 на 09.08.2021.

Cтягнути з Новоград-Волинської міської ради Житомирської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за 09.08.2021 у сумі 742,98 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 09.08.2021 у сумі 742,98 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.М.Шимонович