Справа № 340/10077/23
Суддя: О.С. ПЕТРЕНКО
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/10077/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Петренко О.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд:

1) визнати протиправним рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про відмову йому у задоволенні клопотання про звільнення, викладене у рапорті від 29.07.2023 та отриманій відповіді за №1/7093 від 11.08.2023 про відмову в звільненні з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами ;

2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 звільнити його з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач мобілізований до Збройних сил України, проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаді солдата гранатометника 2 взводу 3 відділення роти охорони першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4.

29.07.2023 позивач звернувся до командира з рапортом про надання клопотання перед вищим командуванням щодо звільнення останнього з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через необхідність здійснення постійного догляду за особою - бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує постійного стороннього догляду за відсутності осіб, які можуть здійснювати такий догляд).

Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за бабусею, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена висновком ЛКК від 26.06.2023 №618, довідкою ЛКК від 26.06.2023 №618 про необхідність постійного стороннього догляду та рішенням виконавчого комітету Суботцівської сільської ради від 25.07.2023 за №160 "Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення піклувальника громадянці ОСОБА_2 ".

Так, позивачем надано до рапорту копію довідки, складеної головою квартального комітету про те, що ОСОБА_3 мешкає разом з дружиною - ОСОБА_4 за адресою - АДРЕСА_1 (а.с.46).

Відповідно до довідки від 28.06.2023 за №334-М, виданої виконавчим комітетом Суботцівської сільської ради, до складу сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 входить лише позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.47).

Рішенням від 11.08.2023 за №1/7093 позивачу було відмовлено у звільненні, в зв`язку з наявністю інших осіб, що можуть здійснювати постійний догляд за бабусею (а.с.50-51).

Водночас відповідач не задовольнив відповідний рапорт, оскільки, як зазначено зокрема в оскаржуваному рішенні, що у ОСОБА_2 є син ОСОБА_3 , який, відповідно до чинного законодавства, може здійснювати догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_2 (а.с.51).

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся з вказаними позовними вимогами до суду.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону №2232-XII розрізняють наступні види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до абз.8 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 затверджено "Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" (далі - Перелік № 413) надано роз`яснення, які саме можуть бути сімейні обставини, та відповідно які документи необхідно подати.

Відповідно до п. 6 Переліку № 413 військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

В примітці до вказаного вище переліку визначено, що члени сім`ї військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу - особи, внесені в особову справу військовослужбовця або особи рядового чи начальницького складу: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка), які перебувають на його утриманні.

Отже, відповідно до пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, позаяк необхідність постійного стороннього догляду підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

При цьому, саме на наявності висновку МСЕК як належного медичного документу, який підтверджує необхідність стороннього догляду за хворими батьками, наголошує Верховний Суд у постанові від 15.11.2019 у справі №п/811/1375/16.

Згідно із п.п. 3, 4, пп. 1 п. 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2019 № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

При цьому, відповідно до п. 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.07.2008 за № 589/15280, ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Підпунктами 2-3 пункту 3 розділу ІІІ порядку №189 передбачено, що до основних завдань ЛКК належить здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності та надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження.

Отже, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), зокрема бабусею, підтверджується виключно відповідним медичним висновком МСЕК, у той час як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною до 18 років підтверджується висновком ЛКК.

Враховуючи викладене, наданий позивачем висновок районної ЛКК закладу охорони здоров`я № 618 від 26.06.2023 не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою бабусею та слугувати підставою для звільнення позивача з військової служби, оскільки в даному випадку позивач повинен надати висновок МСЕК.

При цьому, додані позивачем до рапорту документи, а саме рішення Виконавчого комітету Суботцівської сільської ради від 25.07.2023 № 160 "Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення піклувальника ОСОБА_2 ", акт обстеження соціальних та житлово-побутових умов заявника від 28.06.2023, не підтверджують того, що саме позивач буде здійснювати такий догляд і що в ОСОБА_2 (бабуся позивача) відсутні інші особи, які можуть здійснювати цей догляд.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд звертає увагу, що позивач оскаржує лише рішення відповідача щодо не звільнення позивача за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою бабусею.

Враховуючи, що у відповідача не було правових підстав для задоволення поданого позивачем рапорту про звільнення з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворою бабусею згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, позаяк позивач на підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за хворою бабусею не подав відповідного медичного висновку медико-соціальної експертної комісії, тому у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії належить відмовити.

Згідно з частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. ПЕТРЕНКО