Справа № 520/1442/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 р. Справа № 520/1442/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням виплати одноразової грошової допомоги, оформлене п. 59 протоколу від 10.11.2023 № 21/в, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через отриману травму, пов`язану з захистом Батьківщини, та захворювання, пов`язане з проходженням військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через отримання травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, та захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, в порядку та розмірах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем прийнято протиправне рішення, оформлене п. 59 протоколу від 10.11.2023 № 21/в, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через отриману травму, пов`язану з захистом Батьківщини, та захворювання, пов`язане з проходженням військової служби. В якості підстави для відмови в призначенні одноразової грошової допомоги вказано, що позивача звільнено з військової служби 23.03.2023, а ступінь втрати працездатності у зв`язку з захворюваннями, пов`язаними з захистом Батьківщини, встановлено 10.07.2023, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, встановлений пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивач вважає вказане рішення необґрунтованим та зазначає, що з його боку жодних зволікань щодо несвоєчасного звернення до ВЛК для встановлення ступеню непрацездатності, проходження комісії, виготовлення довідки МСЕК, її видачі та направлення пакету документів до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України не було. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 19.01.2024 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до абзацу 4 п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Відповідно до підпункту абз.2 п.7 Порядку № 975, у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від: 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Отже, враховуючи те, що позивач був звільнений з лав Збройних Сил 23.03.2023, а відсоток втрати працездатності йому було встановлено 10.07.2023, то в силу п. 7 ст. 16 Закону №2011-ХІІ та п. 7 Порядку № 975 права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не має, оскільки відсоток втрати працездатності без встановлення інвалідності останньому було встановлено зі спливом трьохмісячного строку після звільнення з військової служби. Просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій підтримав свої вимоги, викладені в позовній заяві, та зазначив, що однією з умов для призначення та виплати особі одноразової грошової допомоги є своєчасне проходження особою МСЕК з метою встановлення групи інвалідності (ступеня втрати професійної працездатності) у строк не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби. Зазначає, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена в довідці МСЕК. Довідка МСЕК, якою визначено ступінь професійної працездатності позивача, датована 10.07.2023, тому, як вважає позивач, саме з цієї дати в нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги. Просить задовольнити позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у складі Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 72-РС від 23.03.2022 солтата ОСОБА_1 , оператора протитанкового відділення взводу вогневої підтримки аеромобільної роти аеромобільного батальйону, було звільнено з військової служби в запас.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23.03.2023 № 59 виключено позивача зі списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Лозівського РТЦК та СП м. Лозова Харківської області.

Згідно довідки № 887 від 31.01.2023 військово - лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 проведено медичний огляд позивача та встановлено наявність у позивача травми: наслідків мінно-вибухової травми (08.11.2022), закритої черепно-мозкової травми з астено-невротичним синдромом; наслідки вибухової травми (08.11.2023), акубаротравматичне ураження вух у вигляді вушного шуму. Встановлено, що наявні в позивача травми пов`язані з захистом Батьківщини. (а.с. 19)

Також, згідно вказаної довідки встановлено наявність у позивача захворювань: виразкова хвороба цибулини дванадцятипалої кишки, стадія нестійкої ремісії; рубцева деформація цибулини дванадцятипалої кишки; хронічний гастродуоденіт у стадії нестійкої ремісії; хронічний панкреатит у стадії ремісії; дискенезія жовчно-вивідних шляхів по гіпуматорному типу; ерітематозна гастропатія; ерозивна бульбопатія; недостатність кардії ІІ ст.; повна блокада правої ніжки ОСОБА_3 без порушень АВ-провідності. Встановлено, що наявні в позивача захворювання пов`язані з захистом Батьківщини. (а.с. 19)

18.05.2023 позивача було направлено для проходження медико-соціальної експертної комісії та визначення групи інвалідності і % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної захистом Батьківщини, що вбачається з направлення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.05.2023 №3988.

Листом від 25.07.2023 р. № 90/1/975/ОГД позивача було повідомлено, що Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на адресу Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України було направлено висновок та пакет документів стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно Довідки МСЕК серії 12 ААА № 037153 від 10.07.2023 позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно одноразово, 10 % з 10.07.2023 внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини; 10 % з 10.07.2023 внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини (а.с. 18).

Згідно Витягу з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розслідування питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.11.2023 № 21/в вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку з тим, шо згідно з підпунктом 7 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено виплату одноразової грошової допомоги в разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, шо призвело до часткової в і рази працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Заявника звільнено з військової служби 23.03.2023, а 10.07.2023 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.

Позивач вважає протиправним рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням виплати одноразової грошової допомоги, оформлене п. 59 протоколу від 10.11.2023 № 21/в, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через отриману травму, пов`язану з захистом Батьківщини, та захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон України Про військовий обов`язок і військову службу) згідно із статтею 41 якого виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону № 2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975), згідно із пунктом 11 якого військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

- завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно із п.13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Відповідно до п. 15 Порядку № 975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

При цьому, за приписами п.7 Порядку №975, у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках, серед іншого від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який о т р и м а в поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Згідно із підпунктом 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII, на який відповідач посилається в обґрунтування своєї позиції та прийняття оскаржуваного рішення, також передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Посилаючись на вказані норми представник відповідача вважає, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, був встановлений після спливу трьох місяців після звільнення позивача з військової служби.

Суд не погоджується з такими доводами, враховуючи те, що виходячи з приписів підпункту 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується як у разі отримання військовослужбовцем захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності так і після звільнення особи з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Втім насамперед вказана норма передбачає право на отримання спірної допомоги, якщо військовослужбовець отримав захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, при цьому днем виникнення права на отримання такої допомоги в разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності дійсно відповідно до пункту 3 Порядку №975, на який посилається відповідач, є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії саме від якої залежить розмір спірної допомоги (70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (п.2 статті 16-2 Закону № 2011-XII).

Як встановлено судом, позивача було звільнено з військової служби 23.03.2023 (а.с. 11), однак, ще до звільнення - 31.01.2023 військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_2 було оглянуто позивача та за результатом медичного огляду було складено довідку № 887, в якій зазначено висновок: «Травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини; Захворювання, ТАК, пов`язані з захистом Батьківщини» (а.с. 19). Тобто ще під час проходження військової служби було встановлено у позивача наявність травми та захворювань, що пов`язані з захистом Батьківщини.

Втім, на той час вказаний причинний зв`язок захворювання не надав позивачу право на отримання спірної грошової допомоги відповідно до Закону № 2011-XII та Порядку № 975, оскільки за приписами зазначених нормативно-правових актів таке право виникає лише якщо військовослужбовець отримав захворювання, під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

У подальшому позивач був оглянутий військово-лікарською комісією, якою було складено довідку серії 12 ААА № 037153 від 10.07.2023, в якій встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно одноразово, 10 % з 10.07.2023 внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини; 10 % з 10.07.2023 внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини (а.с. 18)

Виходячи з викладеного, суд зауважує, що встановлення позивачу ступеня втрати працездатності відбулося саме за наслідком отриманих травм та захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини, що мало місце під час проходження військової служби в Збройних Силах. За обставин цієї справи такі травми та захворювання було виявлено в позивача ще до звільнення.

Так, суд доходить висновку, що позивач у відповідності до підпункту 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII має право на отримання одноразової грошової допомоги як військовослужбовець, що отримав захворювання під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Судом встановлено, що позивача звільнено з військової служби 23.03.2023, а 10.07.2023, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, йому встановлена ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Відповідач наполягає, що зазначене є підставою для відмови позивачу у виплаті грошової допомоги.

Суд вважає такі доводи відповідача помилковими з огляду на таке.

Суд звертає увагу на те, що встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).

Вищезазначене підтверджується позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 23 жовтня 2018 року у справі № 161/69/17 та від 12 березня 2019 року у справі №760/18315/16-а, у яких колегія суддів Верховного Суду дійшла обґрунтованого висновку, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість в будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав, а саме, права на отримання грошової виплати; не вважається завершеним строк за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права; таке обмеження буде порушенням права особи на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду також сформулювала позицію щодо можливості поновлення преклюзивного строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій особи, зокрема, у постановах від 20 червня 2018 року у справі №553/1642/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/17365/15-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 456/450/16-ц, де зазначила, що строкові обмеження для реалізації особою свого майнового права без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій такої особи, не є необхідним у правовій державі; таке обмеження буде непропорційним і неправомірним обмеженням прав особи та неправомірним втручанням у право на мирне володіння своїм майном та реалізації майнових прав.

Суд встановив, що 18.05.2023 позивача було направлено для проходження медико-соціальної експертної комісії та визначення групи інвалідності і % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної захистом Батьківщини, що вбачається з направлення Лозівського РТЦК та СП від 18.05.2023 №3988.

Листом від 25.07.2023 р. № 90/1/975/ОГД позивача було повідомлено, що Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на адресу Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України було направлено висновок та пакет документів стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно Довідки МСЕК серії 12 ААА № 037153 від 10.07.2023 позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно одноразово, 10 % з 10.07.2023 внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини; 10 % з 10.07.2023 внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини.

Зважаючи на обставини цієї справи, суд обґрунтовано доходить висновку, що позивач об`єктивно не мав можливості отримання відповідної довідки МСЕК у строки, визначені законодавством, оскільки не мав змоги вплинути на строк направлення його на ВЛК та проведення ВЛК. Відтак, в цьому конкретному випадку позивач не має зазнавати негативних наслідків від того, що огляд не відбувся у межах тримісячного строку.

Подібний підхід викладений у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 826/7472/18, від 08 вересня 2022 року у справі № 200/4753/20-а, від 15 листопада 2023 року у справі № 160/11386/20 та від 15 грудня 2023 року у справі № 380/2772/21.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем не доведено та з матеріалів справи судом не встановлено, що отримання висновку ВЛК відбулося після спливу тримісячного строку внаслідок певних дій чи бездіяльності позивача.

Зважаючи на обставини цієї справи, оскільки скерування на проходження МСЕК позивача відбулося 18.05.2023, суд дійшов висновку, що позивач об`єктивно не мав можливості отримання відповідної довідки МСЕК у строки, визначені законодавством, тому не має зазнавати негативних наслідків від того, що огляд відбувся 10.07.2023.

Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у рішенні Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням виплати одноразової грошової допомоги, не наведено.

Враховуючи, встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення прийняте без врахування всіх обставин у справі, а тому не може відповідати критеріям правомірності, визначених в ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також, підлягає задоволенню вимога позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через отримання травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, та захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, в порядку та розмірах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням висновків суду

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням виплати одноразової грошової допомоги, оформлене п. 59 протоколу від 10.11.2023 № 21/в, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через отриману травму, пов`язану з захистом Батьківщини, та захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через отримання травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, та захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, в порядку та розмірах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням висновків суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин