Справа № 240/29437/23
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/29437/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо невиплати мені середнього заробітку за весь час затримки всіх сум належних мені, ОСОБА_1 , у день звільнення, а саме: індексації грошового забезпечення грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 10.11.2017 із встановленням місяця підвищення грошових доходів (базового місяця) січень 2008 року та стягнути з Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку на мою користь середній заробіток, обчислений шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення за останні два місяці служби, що передували місяцю звільнення зі служби, на 2142 дні затримки виплати індексації грошового забезпечення відповідно до норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач при звільненні позивача 10.11.2017 не виплатив позивачу повністю індексацію грошового забезпечення, яка йому була виплачена на виконання рішення суду в сумі 64289,29 грн лише 22.09.2023, але при цьому середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні не був виплачений.

Ухвалою від 13.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що норми КЗпП України не поширюються на військовослужбовців.

Позивач відповіді на відзив не подав.

Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, позивач проходив військову службу у Житомирському зональному відділу Військової служби правопорядку позивач з 10.11.2017 виключений зі списків особового складу (звільнений) якої з 10.11.2017, як такий, що вибув до нового місця служби; при звільненні йому не було виплачена відповідачем індексація грошового забезпечення за період служби з 01.01.2016 по 10.11.2017 в сумі 64265,79 грн, яку виплачено 22.09.2023.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а приписи трудового законодавства застосовуються в тому випадку, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Питання проходження військової служби регулюється спеціальним законодавством. Соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей регулюється Законом України від 20 грудня 1999 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Однак, ні Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ні іншими нормативно-правовими актами, які регулювали питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не врегульовані питання порушення строків проведення розрахунків при звільненні військовослужбовців, а також наслідків такого порушення.

Слід зауважити, що положення трудового законодавства (в тому числі й Кодексу законів про працю) не поширюються на правовідносини, що виникають при визначенні норм оплати грошового забезпечення військовослужбовців, порядку такого грошового забезпечення, оскільки такі врегульовані спеціальним законодавством. Разом із тим, спеціальне законодавство, яким визначено порядок, умови, склад, розміри грошового забезпечення військовослужбовців, не врегульовує відносини, що пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні військовослужбовців з лав Збройних Сил України, відповідальності за затримку розрахунку при такому звільненні. Відтак, в такому разі, відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України, застосуванню підлягають положення Кодексу законів про працю України.

За приписами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За такого правового врегулювання, передбаченого частиною 1 статті 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, яка спрямована на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, але не більш як за шість місяців.

Враховуючи, що виплата належного позивачу при звільненні грошового забезпечення в сумі 64289,29 грн відбулася 22.09.2023, до спірних правовідносин належить застосовувати ст. 117 КЗпП України.

Отже, позивач не виплативши відповідачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, який фактично відбувся 22.09.2023, вчинив протиправно.

Відповідач на запит суду надав довідку, з якої вбачається, що середньоденний розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення становить 305,57 грн.

Період шість місяців на день розрахунку 22.09.2023 складає 184 календарних дні (з 22.03.2023 по 21.09.2023), у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню, оскільки належить стягнути середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні позивача за 184 календарних дні, а не 2142 дні, як просить позивач.

Розмір середнього заробітку позивача за 184 календарних дня складає 56224,88 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову та приписи ст. 139 КАС України, на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в сумі 536,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_1 ) до Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку (вул. Велика Бердичівська, 17, м. Житомир, 10008, код 09573178) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку, яка полягає в невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, який фактично відбувся 22.09.2023.

Стягнути з Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 56224,88 грн.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 536,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк