Справа № 140/18/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року ЛуцькСправа № 140/18/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач1, ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області (далі відповідач2, ГУ ПФУ в Закарпатській області) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 09.08.2023 №84 про відмову у призначенні пенсії згідно з п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ у Волинській області щодо зарахування до страхового та пільгового стажу періодів роботи з 01.12.2010 по 31.12.2010 в ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», з 01.06.2015 по 16.11.2015, з 30.08.2016 по 28.09.2018 - в ДП «Шахта №1 «Нововолинська», з 17.10.2019 по 30.04.2021 - в ДП «Шахта №9 «Нововолинська» та в призначенні пенсії на пільгових умовах згідно з нормами абзацу 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 13.06.2023 року (дати виникнення права);

зобов`язання відповідача1 зарахувати до страхового та пільгового стажу періоди роботи з 01.12.2010 по 31.12.2021 в ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», з з 01.06.2015 по 16.11.2015, з 30.08.2016 по 28.09.2018 - в ДП «Шахта №1 «Нововолинська», з 17.10.2019 по 30.04.2021 - в ДП «Шахта №9 «Нововолинська» на посаді гірника підземного 3 розряду та призначити пенсію на пільгових умовах згідно з ч.2 ст.114 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 13.06.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 01.08.2023 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, направив заяву про зарахування періодів роботи до пільгового та страхового стажу на підземних роботах за Списком №1. Проте в вересні 2023 року відповідач1 повідомив про результати розгляду заяви та про прийняте ГУ ПФУ в Закарпатській області рішення від 09.08.2023 №4 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Позивач вважає бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо розгляду заяви про зарахування спірних періодів до страхового та пільгового стажу, а також рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 09.08.2023 №84 щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправними, оскільки пільговий стаж на підземних роботах за Списком №1 станом на 13.06.2023 становить 10 років 9 місяців 11 днів, а страховий стаж 35 років 20 днів, що підтверджується записами трудової книжки, довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.52).

У відзиві на позов (а.с.104-110) відповідач1 позовних вимог ОСОБА_1 не визнав та зазначив, що стаж роботи позивача, який дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1, складає 6 років 6 місяців 28 днів. Підстав для зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 01.06.2015 по 16.11.2015, з 30.08.2016 по 28.09.2018, з 17.10.2019 по 30.04.2021 немає, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно індивідуальних відомостей застрахованої особи (ОК-5).

Крім того, зазначив, що позивач 01.08.2023 звернувся в сервісний центр ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та цього ж дня направив поштовим зв`язком звернення щодо зарахування періодів роботи до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. За заявою позивача ГУ ПФУ в Закарпатській області прийняте рішення від 09.08.2023 №84, а ГУ ПФУ у Волинській області надано відповідь на звернення з урахуванням даного рішення.

З наведених підстав відповідач1 просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник відповідача2 у відзиві на позовну заяву (а.с.140-143) позовні вимоги позивача не визнав та зазначив, що підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах слугувала відсутність необхідного пільгового стажу 10 років, з огляду на що просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

28.02.2024 від позивача на поштову адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.148-149).

Інші заяви по суті справи не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.08.2023 звернувся до відповідача1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з абз.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та про зарахування періодів роботи до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до якої долучив відповідні документи (а.с.13-44, 58-59).

09.08.2023 ГУ ПФУ в Закарпатській області прийняло рішення №84 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 10 років (а.с.8). Вказане рішення мотивоване тим, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до пільгового стажу заявника згідно довідки №31 від 18.05.2023 не зараховано періоди з 01.06.2015 по 16.11.2015, з 30.08.2016 по 28.09.2018, та згідно довідки №189 від 05.05.2023 не зараховано перід з 17.10.2019 по 30.04.2021, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу.

На звернення позивача ГУ ПФУ у Волинській області листом від 12.09.2023 за №29298-26968/Л-02/8-0300/23 повідомило, що по результатах опрацювання заяви за екстериторіальним принципом прийнято рішення від 09.08.2023 №84 (а.с.7).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 114 Закону №1058-IV врегульовано питання призначення пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно з абзацом першим пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Абзацом третім пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV визначено, що за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок.

Отже, обов`язковою умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до вказаної норми Закону є досягнення чоловіком віку 50 років, наявність при зверненні за пенсією в період з 01.04.2022 по 31.03.2023 страхового стажу не менше 24 років, з них не менше 10 років на роботах за списком №1.

При цьому до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до вказаної норми, зараховується весь період зайнятості працівника повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 затверджено, зокрема, Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до розділу І до Списку № 1 віднесено такі гірничі роботи: Видобування корисних копалин. Геологорозвідувальні роботи. Будівництво, реконструкція, технічне переозброєння і капітальний ремонт шахт, рудників, копалень, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд.

Відповідно до підрозділу 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, геологорозвідці, на дренажних шахтах на будівництві шахт, рудників, копалень» розділу 1 «Гірничі роботи» до Списку № 1 віднесені працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах.

Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Підставою для такої відмови слугувала відсутність у позивача необхідного пільгового стажу роботи 10 років, оскільки періоди роботи з 01.06.2015 по 16.11.2015, з 30.08.2016 по 28.09.2018, з 17.10.2019 по 30.04.2021 не зараховані у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Водночас, як слідує з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 в періоди з 28.04.2010 по 01.06.2015, 02.06.2015 по 16.11.2015, з 30.08.2016 по 28.09.2018, з 01.10.2018 по 04.10.2019, з 17.10.2019 по 26.10.2021 працював у ВП «Шахтоуправління» Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», ДП «Шахта №1 «Нововолинська», ВП «Шахта «Бужанська», ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», ДП «Шахта №9 «Нововолинська» гірником підземним 3-го розряду (а.с.35-40).

Довідкою ДП «Шахта №1 «Нововолинська» від 18.05.2023 №31 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (а.с.22) підтверджено періоди роботи позивача на посаді гірника підземного повний робочий день з 28.04.2010 по 01.06.2015 (05 років 01 місяць 03 дні), з 02.06.2015 по 16.11.2015 (00 років 05 місяців 14 днів), з 30.08.2016 по 28.09.2018 (02 роки 00 місяців 28 днів).

Довідкою ВП «Шахта «Бужанська» від 02.05.2023 №44 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (а.с.23) підтверджується період роботи позивача під землею повний робочий день з 01.10.2018 по 04.10.2019 (01 рік 00 місяців 04 дні).

Також довідкою ДП «Шахта №9 «Нововолинська» від 05.05.2023 №189 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (а.с.21) підтверджено період роботи ОСОБА_1 з 17.10.2019 по 26.10.2021 на посаді гірника підземного із зайнятістю повний робочий день (02 роки 00 місяців 09 днів).

Згідно з довідкою від 18.05.2023 №31 відповідач2 не зарахував до пільгового стажу позивача періоди роботи з 01.06.2015 по 16.11.2015, з 30.08.2016 по 28.09.2018, а згідно з довідкою від 05.05.2023 №189 - з 17.10.2019 по 30.04.2021, оскільки відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 (а.с.31-34) за вказані періоди відсутні дані про сплату страхових внесків.

Однак, суд не погоджується з такою позицією пенсійного органу з огляду на наступне.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

працюючий пенсіонер - особа, якій призначено пенсію та яка є застрахованою відповідно до пунктів 1 - 7, 11 - 13 частини першої статті 11 цього Закону;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Крім того, згідно із частиною шостою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (з наступними змінами та доповненнями) за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Водночас пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі Порядок №383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно з пунктом 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі Порядок №637).

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як вбачається із матеріалів справи, факт виконання ОСОБА_1 підземних робіт в шахті, які відносяться до Списку №1, у спірні періоди підтверджується відповідними довідками ДП «Шахта №9 «Нововолинська» від 05.05.2023 №189 та ДП «Шахта №1 «Нововолинська» від 18.05.2023 №31, які були надані разом із заявою про призначення пенсії.

Факт нарахування та виплати позивачу заробітної плати у спірний період підтверджується довідками про доходи від 29.05.2023 №48, що видана ДП «Шахта №1 «Нововолинська», та від 06.06.2023 №102, яка видана ДП «Шахта №9 «Нововолинська» (а.с.17-18), з яких слідує про сплату роботодавцями страхових внесків за позивача.

Таким чином, з наявних у справі письмових доказів вбачається, що в періоди, з 02.06.2015 по 16.11.2015, з 30.08.2016 по 28.09.2018, з 17.10.2019 по 30.04.2021 позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися страхові внески, тому у пенсійного органу відсутні підстави не зараховувати до пільгового стажу позивача вказані періоди.

На переконання суду, відповідач2 протиправно не зарахував до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 02.06.2015 по 16.11.2015, з 30.08.2016 по 28.09.2018 у ДП «Шахта №1 «Нововолинська», з 17.10.2019 по 30.04.2021 у ДП «Шахта №9 «Нововолинська», оскільки відсутність за даними системи індивідуальних відомостей про застраховану особу інформації про сплату страхових внесків за спірні періоди не може бути підставою для не зарахування цих періодів до пільгового стажу.

При цьому, за умови зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу позивача такий становитиме більше 10 років. Таким чином, оскільки розрахований відповідачем2 страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 5 місяців 12 днів, що слідує із спірного рішення (а.с.8), останньому на момент звернення за пенсією виповнилось 50 років, тому умови, визначені ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, щодо віку, страхового та пільгового стажу виконуються.

Отже, внаслідок протиправних дій відповідача2 позивача безпідставно позбавлено права на пенсійне забезпечення та прийнято необґрунтоване рішення про відмову в призначенні пенсії.

При вирішенні спору суд враховує, що період роботи позивача з 01.12.2010 по 31.12.2010 на ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» зарахований до страхового та пільгового стажу, що слідує з розрахунку стажу (форми РС-право), (а.с.102), а тому в цій частині позовні вимоги заявлені безпідставно.

Також з розрахунку стажу (а.с.102) вбачається, що періоди з 02.06.2015 по 16.11.2015, з 30.08.2016 по 28.09.2018, з 17.10.2019 по 31.03.2021 включені до страхового стажу позивача. До такого стажу не зарахований період роботи позивача з 01.04.2021 по 30.04.2021, з огляду на що в цій частині позовні вимоги обґрунтовані частково.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

13.06.2023 позивачу виповнилось 50 років, відтак право на призначення пенсії на пільгових умовах позивач набув з 14.06.2023.

Разом з тим суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).

При цьому, 30.03.2021 набрала чинності постанова Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова правління ПФУ №25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Закарпатській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити пенсію є саме ГУ ПФУ в Закарпатській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову.

Натомість, ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача. Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення).

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 09.08.2023 №84 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.06.2023, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 01.06.2015 по 16.11.2015, з 30.08.2016 по 28.09.2018 у ДП «Шахта №1 «Нововолинська», з 17.10.2019 по 30.04.2021 у ДП «Шахта №9 «Нововолинська», до страхового стажу періоду роботи з 01.04.2021 по 30.04.2021 у ДП «Шахта №9 «Нововолинська», та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини третьої статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.09.2019 (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22.11.2019 (справа №810/1502/18).

У заявленому адміністративному позові позивач просить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, що складаються із сплаченої суми судового збору в розмірі 2147, 20 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

Як вбачається із договору №56 про надання професійної правничої допомоги від 05.12.2023 (а.с.45) та розрахунку витрат за надання професійної правничої допомоги від 28.12.2023 (а.с.46), адвокатом Явтушенко І.В. надано позивачу професійну правничу допомогу щодо підготовки адміністративного позову. Сторони узгодили вартість робіт у розмірі 5000 грн, про що вказано у договорі, та оплата гонорару адвоката підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 28.12.2023 №43/2023 (а.с.47).

Крім того, з договору №64 про надання професійної правничої допомоги від 23.02.2024 (а.с.152) та розрахунку витрат за надання професійної правничої допомоги від 26.02.2024 (а.с.153) слідує, що адвокатом Явтушенко І.В. надано позивачу правничу допомогу по підготовці відповіді на відзив, вартість якої узгоджена в сумі 3000 грн та оплачена позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 26.02.2024 №2/2024 (а.с.154).

Представники відповідачів у відзивах на позовну заяву вказали на необґрунтованість заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу та завищення її розміру з огляду на те, що дана справа є справою незначної складності, позови до судів у справах з подібними правовідносинами мають масовий характер, підготовка позову не потребує значних затрат часу.

За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.

У постанові від 20.06.2023 у справі №280/5922/21 Верховний Суд зазначив, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зауважує, що зазначена справа є справою незначної складності, така категорія адміністративних справ не вимагає від адвоката опрацювання значної кількості нормативних актів при підготовці позову, розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження. Суд також враховує, що адвокат не зазначив кількість затраченого часу, а лише вартість послуг, що унеможливлює встановити співмірність затраченого часу та наданої правничої допомоги адвокатом.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та беручи до уваги заперечення відповідачів, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу в даній справі, до 2000 грн, відтак решту витрат на вказану допомогу повинен понести позивач.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Закарпатській області на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у загальній сумі 3073,60 грн, з них 2000 грн - витрати на правничу допомогу адвоката та 1073,60 грн судового збору, сплаченого відповідно до квитанції (а.с.6).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 09.08.2023 №84 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 з 14.06.2023 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до його пільгового стажу періоди роботи з 01.06.2015 по 16.11.2015, з 30.08.2016 по 28.09.2018 у ДП «Шахта №1 «Нововолинська», з 17.10.2019 по 30.04.2021 у ДП «Шахта №9 «Нововолинська», до страхового стажу періоду роботи з 01.04.2021 по 30.04.2021 у ДП «Шахта №9 «Нововолинська».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області судові витрати в розмірі 3073,60 грн (три тисячі сімдесят три грн 60 коп).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Кравчука, 22-В, );

Відповідач2: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська обл., м.Ужгород, площа Народна, 4, );

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій