Справа № 420/6319/19
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/6319/19

Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

рішення суду 1 інстанції прийнято у

м.Одеса, 20 листопада 2023 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

секретар судового засідання Недашковська Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області(Відповідач), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 04 вересня 2019 року №2155 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким на начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 Головним управлінням Національної поліції в Одеській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1148 о/с від 05 вересня 2019 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 (0070543) начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області;

поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника Управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення суду за період 27.02.2018 року по 24.06.2019 року включно;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу із відрахуванням загальнообов`язкових до сплати платежів з 25.06.2019 року по день винесення рішення суду у цій справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14 травня 2018 року набрало законної сили рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року по справі №815/6430/17 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №1744 о/с від 13.11.2017 року, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Після прийняття вказаного рішення, на підставі усних переговорів з Відповідачем, Позивач чекав на реорганізацію для поновлення його на посаді. Дізнавшись про зміну керівництва ГУНП в Одеській області, Позивачем, через уповноваженого представника, 20.09.2019 року було надіслано листа з проханням виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року по справі №815/6430/17.

За результатами розгляду вказаного листа, ГУНП в Одеській області повідомило, що наказом ГУНП в Одеській області від 24.06.2019 року №750 о/с ОСОБА_1 був поновлений на службі в поліції на посаді начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління. А також повідомили, що наказом ГУНП в Одеській області від 05.09.2019 року №1148 о/с ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 06 вересня 2019 року.

На думку Позивача, оскаржувані накази є протиправними та такими, що підлягають скасуванню в частині поновлення та звільнення майора поліції ОСОБА_1 , а період з 27.02.2018 року по 24.06.2019 року включно є вимушеним прогулом, за який Позивачу слід виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 26 лютого 2018 року по справі №815/6430/17.

Так, зокрема, за твердженнями Позивача, ч. 7 ст. 235 та ст.. 236 КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі. У той же час, виходячи зі змісту статей 24, 31, ч. 5 статті 235 КЗпП України, негайне виконання рішення суду означає обов`язок, а не право власника, не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов`язків.

Однак, всупереч наведеним нормам Відповідач поновив Позивача на посаді лише 24 червня 2019 року наказом №750 о/с. При цьому, вказаний наказ Позивач не отримував, про своє поновлення не знав.

В свою чергу, як далі вказував Позивач, з наказу №1148 о/с від 05.09.2019 року вбачається, що звільнення Позивача зі служби в поліції проведено відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію України», яка передбачає, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Проте, про дисциплінарне стягнення він не був повідомлений, чим порушене його право на оскарження цього стягнення. Позивач вважає, що не міг здійснити дисциплінарний проступок не перебуваючи на робочому місці.

Відповідач проти позову заперечував, зазначив про правомірність, законність та обґрунтованість прийнятих Відповідачем наказів, які оскаржує Позивач, з підстав викладених у наданому відзиві на позовну заяву.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023р., адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 04 вересня 2019 року №2155 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким на начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1148 о/с від 05 вересня 2019 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 (0070543) начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника Управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області з 06.09.2019 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року по справі №815/6430/17 за період з 27.02.2018 року по 23.06.2019 року у сумі 224 563,80 грн. (двісті двадцять чотири тисячі п`ятсот шістдесят три гривні вісімдесят копійок) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2019 року по 05.09.2020 року у сумі 170 053,50 грн. (сто сімдесят тисяч п`ятдесят три гривні п`ятдесят копійок) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідачем у справі на зазначене судове рішення подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, виклавши більшою мірою аналогічні доводи тим, що були наведені у відзиві на позовну заяві, Відповідач у справі (скаржник) вказує, що з метою виконання рішення суду по справі №815/6430/17 ОСОБА_1 неодноразово запрошувався до Головного управління для вирішення питань проходження служби, однак він не прибував. На виконання вказаного рішення суду було видано наказ ГУНП в Одеській області №750 о/с від 24.06.2019, яким скасовано наказ ГУНП в Одеській області від 13.11.2017 № 1744 о/с щодо звільнення зі служби в поліції начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП майора поліції ОСОБА_1 .

В подальшому на адресу ОСОБА_1 було направлено листи щодо необхідності термінового прибуття до управління кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області для ознайомлення з наказом про поновлення на службі та вирішення питань пов`язаних з подальшим проходженням служби у зв`язку зі скороченням посади, яку займав Позивач до звільнення. Додатково повідомлено про необхідність надання трудової книжки для внесення відповідних записів. Зазначені листи поверталися за закінченням терміну зберігання. В подальшому працівниками були здійснені спроби встановити зв`язок з Позивачем та 19.08.2019, 30.08.2019 працівниками ВІОС УКЗ ГУНП було відвідано ОСОБА_1 за місцем мешкання, однак встановити його місцезнаходження не вдалося.

Враховуючи відсутність ОСОБА_1 на службі дисциплінарна комісія ГУНП в Одеській області встановила, що майор поліції ОСОБА_1 , в порушення вимог підпунктів 1, 2 пункту 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», вимог п. 8 ч. З ст. 1 Дисциплінарного статуту НПУ, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-УІІІ, пунктів 3.1 та 3.2 Правил внутрішнього службового розпорядку ГУНП в Одеській області, затверджених наказом ГУНП від 29.10.2019. №3705 в період часу з 24.06.2019 по 02.09.2019, будучи належним чином повідомлений, без поважних причин був відсутній на роботі у адміністративної будівлі ВПН ГУНП в Одеській області.

На підставі викладеного вище за скоєння дисциплінарного проступку Позивача звільнено зі служби в поліції.

Апелянт зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/6430/17 набрало законної сили 14.05.2018, а Позивачем здійснено дії щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду лише 20.09.2019, а саме, надіслано листа щодо поновлення на службі. Тобто Позивачем протягом 1 року 4 місяців не вчинялося жодних дій щодо виконання рішення суду справі №815/6430/17 та з матеріалів справи вбачається, що Позивач взагалі перешкоджав їхньому виконанню уникаючи ознайомлення з наказом про призначення так і надання пояснень під час службового розслідування. А отже посилання Позивача на довготривале невиконання рішення суду Відповідач вважає безпідставним.

Щодо доводів Позивача щодо неотримання наказу ГУНП №750 о/с та необізнаністю про своє поновлення апелянт звертає увагу, що на адресу Позивача були надіслані рекомендовані листи, здійснені виїзди за місцем проживання, неодноразові телефонні дзвінки та повідомлення за допомогою додатка - месенджера «Vibeг» за номером телефону, який належить ОСОБА_1 . 097-740-4040. Але Позивач на повідомлення листи та дзвінки не реагував, а при виїздах за місцем проживання переховувався. З зазначеного вбачається небажання Позивача поновлюватися на роботі та перешкоджання виконання рішення суду.

Щодо доводів Позивача стосовно неповідомлення його про дисциплінарне стягнення та неможливість здійснення дисциплінарного проступку не перебуваючи на службі у відзиві зазначено, що відповідно до ч. 11 ст. 15 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України» у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для участі в засіданні комісії. Виклик надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського. 28.08.2019 за вих. 9/6420 на адресу Позивача було надіслано рекомендований лист (чек наявний в матеріалах справи), яким повідомлено про необхідність прибуття для знайомлення з наказом про призначення та надання пояснень в рамках службового розслідування, але майор поліції ОСОБА_1 до УКЗ ГУНП не прибув та будь яких повідомлень від останнього не надходило. Актом від 02.09.2019 р. було зафіксовано здійснення телефонного дзвінку ОСОБА_1 та направлено на фото повідомлення на ВАЙБЕР, що свідчить про намагання ГУНП в Одеській області всіма можливими способами повідомити Позивача про необхідність надання пояснень по службовому розслідуванню. Актами від 30.08.2019 та 19.08.2019 зафіксовано виїзди працівників ВІОС УКЗ за місцем проживання для відібрання пояснень, але встановити місцезнаходження ОСОБА_2 не вдалося.

Отже, у підсумку, доводи скаржника зводяться до того, що на його думку, ГУНП в Одеській області у спірних правовідносинах було дотримано вимог чинного законодавства як під час прийняття наказу про поновлення на службі на виконання рішення суду, так і в подальшому під час прийняття наказу про звільнення, які також за твердженнями апелянта є правомірними, законними та скасуванню відтак не підлягають.

Від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи про хибність та помилковість тверджень та доводів апеляційної скарги Відповідача у справі, просить відмовити у її задоволенні та залишити судове рішення без змін. На думку Позивача у справі, Відповідачем не спростовано висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, не доведено правомірності прийнятих наказів відносин Позивача, які оскаржуються ним у цьому спорі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог, вимог і доводів апеляційної скарги Відповідача у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Позивач - ОСОБА_1 , 1981 року народження, з серпня 1998 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з листопада 2015 року - в Національній поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі ГУНП в Одеській області) капітана поліції ОСОБА_1 17 січня 2017 року призначено на посаду начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Наказом начальника ГУНП в Одеській області №1744 о/с від 13.11.2017 року майора поліції ОСОБА_1 з 13.11.2017 року звільнено зі служби в поліції з посади начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних робіт на підставі попередження про наступне звільнення від 11.09.2017 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року по справі №815/6430/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області задоволено, а саме:

визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №1744 о/с від 13.11.2017 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області;

поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області з 13.11.2017 року;

стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 38768, 44 грн.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року по справі №815/6430/17 набрало законної сили 14.05.2018 року.

Згідно витягу з наказу ГУНП в Одеській області №750 о/с від 24.06.2019 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 року у справі №815/6430/17 скасовано наказ ГУНП в Одеській області №1744 о/с від 13.11.2017 року та поновлено майора поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області, з 13.11.2017, сплативши грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 38768,44 грн.

Також, суд першої інстанції встановив, що на підставі наказу ГУНП в Одеській області від 14.08.2019 року №1974 стосовно майора поліції ОСОБА_1 було розпочато службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни.

Згідно Висновку Дисциплінарної комісії від 03.09.2019 року, за результатами проведення службового розслідування було встановлено наступне:

« 24.06.2019 наказом ГУНП № 750 о/с майор поліції ОСОБА_1 відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 поновлений на службу в поліції на посаду начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області (старий штат).

26.06.2019 р. за вих. 9/4704 на домашню адресу майора поліції ОСОБА_1 , яка зазначена у особовій справі останнього: АДРЕСА_1 , був направлений рекомендований лист щодо необхідності термінового прибуття до управління кадрового забезпечення ГУНП для ознайомлення із наказом ГУНП від 24.06.2019 № 750 о/с та вирішення питань пов`язаних з подальшим проходженням служби. Однак, вказаний лист було повернуто Укрпоштою до Головного управління за закінченням встановленого строку зберігання.

19.08.2019 працівниками ВІОС УКЗ ГУНП було відвідано майора поліції ОСОБА_1 за місцем мешкання за вищевказаною адресою, однак, встановити місце знаходження останнього не надалось можливим, про що складено відповідний акт.

Також, 19.08.2018 направлено запит до ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» щодо перебування майора поліції ОСОБА_1 на лікарняному. Згідно отриманої відповіді, останній з 31.05.2019 по теперішній час, до вказаного закладу не звертався.

28.08.2019 за вих. 9/6420 на адресу: АДРЕСА_2 , яка зазначена майором поліції ОСОБА_1 у позовній заяві як домашня адреса, направлено рекомендований лист щодо необхідності термінового прибуття до управління кадрового забезпечення ГУНП для ознайомлення із наказом ГУНП від 24.06.2019 № 750 о/с та вирішення питань пов`язаних з подальшим проходженням служби. Одночасно, вказаним листом повідомлено майору поліції ОСОБА_1 про те, що наказом ГУНП від 14.08.2019 № 1974 за фактом неприступання до виконання службових обов`язків призначено службове розслідування, в рамках якого йому необхідно прибути до УКЗ ГУНП, для надання відповідних пояснень. Згідно інформації на веб-сайті Укрпошти, рекомендований лист відправлено до точки видачі, однак майор поліції ОСОБА_1 до теперішнього часу до УКЗ ГУНП не прибув та будь-яких повідомлень від останнього не надходило.

30.08.2019 працівниками ВІОС УКЗ ГУНП було відвідано майора поліції ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , однак також встановити місце знаходження останнього не надалось можливим.

02.09.2019 за допомогою додатка-месенджера «Vіbег», за номером телефону який належить майору поліції ОСОБА_1 - 097-740-4040, було відправлено електронне повідомлення щодо прибуття до ГУНП для ознайомлення із наказом ГУНП від 14.08.2019 № 1974 про призначення службового розслідування та надання пояснень, про що на телефон надійшла відмітка про ознайомлення адресата з вказаним повідомленням. Разом з цим, при спробі зателефонувати на вказаний номер телефону, встановлено що телефон включено, але ніхто не відповів.

Опитаний в ході службового розслідування, т.в.о. начальника ВПН ГУНП в Одеській області підполковник поліції ОСОБА_3 пояснив, що з 06.08.2019 він виконує обов`язки по посаді начальника ВПН ГУНП та з вказаного часу по 02.09.2019 майор поліції ОСОБА_1 на робочому місці був відсутній, про що складені відповідні акти від 15.08.2019, 19.08.2019, 20.08.2019, 21.08.2019, 22.08.2019 та 23.08.2019.

Опитати в ході службового розслідування майора поліції ОСОБА_1 з вищевказаних причин не надалось можливим.

Таким чином, згідно результатів проведеного службового розслідування - майор поліції ОСОБА_1 , в порушення вимог підпунктів 1, 2 пункту 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», вимог п. 8 ч. З ст. 1 Дисциплінарного статуту НПУ, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-УІІІ, пунктів 3.1 та 3.2 Правил внутрішнього службового розпорядку) ГУНП в Одеській області, затверджених наказом ГУНП від 29.10.2019. №3705 в період часу з 24.06.2019 по 02.09.2019, будучи належним чином повідомлений, без поважних причин був відсутній на роботі у адміністративної будівлі ВПН ГУНП в Одеській області.».

Відповідно до вказаного, наказом ГУНП в Одеській області від 04.09.2019 року №2155 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог підпунктів 1, 2 пункту 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», вимог п. 8 ч. З ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VІІІ, пунктів 3.1 та 3.2 Правил внутрішнього службового розпорядку ГУНП в Одеській області, затверджених наказом ГУНП від 29.10.2018 №3705 начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Згідно витягу з Наказу ГУНП в Одеській області №1148 о/с від 05.09.2019 року майора поліції ОСОБА_1 , начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області, звільнено зі служби в поліції за п.6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 06 вересня 2019 року.

20.09.2019 року представник Позивача звернувся до начальника ГУНП в Одеській області листом наступного змісту:

«Наступним Вас повідомляємо, що y провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилась справа №815/6430/17 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді №1744 о/с від 13.11.2017 року та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням 26 лютого 2018 року (набрало законної сили 14.05.2018 року) адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено повністю…

…Минуле керівництво обіцяло поновити на роботі після реорганізації, а саме, створення управління, проте так і не виконало вимоги закону та не поновило ОСОБА_1 на посаді.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Керуючись наведеним, прошу Вас, виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року по справі №815/6430/17.

У разі невиконання даного рішення, ми вимушені будемо звернутись до виконавчої служби.».

У відповідь на зазначене звернення ГУНП в Одеській області листом від 02.10.2019 року №9/7691 повідомило представника Позивача, що наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 24.06.2019 № 750 o/с ОСОБА_1 був поновлений на службі в поліції на посаді начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління. Крім того, цим же листом проінформовано, що наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 05.09.2019 № 1148 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 06 вересня 2019 року. До листа відповіді від 02.10.2019 року №9/7691 додано: Витяг з наказу ГУНП від 24.06.2019 № 750 о/с на 1 аркуші; Витяг з наказу ГУНП від 05.09.2019 № 1148 о/с на 1 аркуші.

Вважаючи протиправним прийняті ГУНП в Одеській області накази від 04.09.2019 року №2155 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та від 05.09.2019 № 1148 о/с про звільнення Позивача зі служби в поліції та дії Відповідача щодо затримки виконання рішення суду від 26 лютого 2018 року по справі №815/6430/17, Позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач не довів правомірності прийняття наказів від 04 вересня 2019 року №2155 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та № 1148 о/с від 05 вересня 2019 року про звільнення Позивача, у зв`язку із чим вважав наявними підстави для визнання протиправними та скасування указаних вище наказів, поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника Управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області з 06.09.2019 року, а також стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.09.2019 по 05.09.2020р. у розмірі 170 053,50 грн.

Також, виснувавши, що виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі згідно статті 236 КЗпП України проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці, а Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, та встановивши факт затримки виконання постанови та середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2018р. у справі №815/6430/17 про поновлення на роботі за період з 27.02.2018 по 23.06.2019 р., суд першої інстанції дійшов висновку, що Позивач має право на виплату середнього заробітку за час такої затримки у сумі 224 563,80грн.

У задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції відмовив через їх безпідставність.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст. 2 КАС України вимогам.

Приписами ч.6 ч. 1 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (надалі Закон № 580-VIII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Як визначено ч.1 ст.3 Закону №580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону № 580-VIII, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п.1-3 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII, поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини; тощо.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень, визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Частиною 1 статті 59 Закону 580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У відповідності до ст.64 Закону 580-VIII, особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові, зміст якої наведений у цій нормі.

При цьому, пункт 6 статті 77 Закону № 580-VIII передбачає, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни й поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, мiжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керiвникiв (частина перша статтi 1 Дисциплінарного статуту).

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно зі ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За закріпленим у п.6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту правилом, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського в тому числі утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Крім того, у відповідності до ст. 2 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до ст.13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно з положеннями ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Статтею 15 Дисциплінарного статуту визначено, що проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування.

Уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право:

1) одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;

2) одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи;

3) отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

За рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією.

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для участі в засіданні комісії. Виклик надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути на засідання дисциплінарної комісії, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний на засідання дисциплінарної комісії у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається належним чином повідомленим. У такому разі засідання дисциплінарної комісії проводиться без його участі.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Згідно ч.ч.1-5 ст. 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Аналогічні положення містяться у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зокрема у п.2 розділу ІV вказаного Порядку.

Колегія суддів також враховує, що порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 19 Дисциплінарного статуту. Так, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі за текстом - Порядок), які фактично дублюють положення Дисциплінарного статуту стосовно порядку призначення/проведення службового розслідування, тощо.

Судом першої інстанції у судовому рішенні гуртовано відзначено приписи п.п. 1, 4, 7, 11, 13-17 розділу V Порядку, згідно яких, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно- правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.

Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування.

Під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі.

Якщо поліцейський, викликаний на засідання дисциплінарної комісії, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що належно повідомлений. У цьому разі засідання дисциплінарної комісії проводиться без його участі, а поліцейський вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Виклик поліцейського для надання пояснень у разі його відсутності на службі дисциплінарна комісія здійснює в порядку, визначеному частинами шостою - десятою статті 18 Дисциплінарного статуту.

Факт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб від надання пояснень фіксується шляхом складення акта про відмову надати пояснення, в якому обов`язково зазначаються відомості про дату, час і місце його складення, посади, звання, прізвища, імена, по батькові осіб, які його склали, прізвище, ім`я, по батькові особи, якій було запропоновано надати пояснення та яка відмовилася це зробити, а також (у разі повідомлення) - причини такої відмови. Акт про відмову надати пояснення підписують член дисциплінарної комісії, присутній під час відмови, та інші особи, присутні під час відмови.

Акт про відмову надати пояснення реєструється в службі діловодства (канцелярії) органу (підрозділу, закладу, установи) поліції, ЗВО, в якому утворена дисциплінарна комісія, та долучається до матеріалів службового розслідування.

Також, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що в силу вимог ч.ч.6 - 10 ст.18 Дисциплінарного статуту у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі

Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

При цьому, фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути для надання пояснень, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Отже, під час проведення службового розслідування у разі відсутності поліцейського на службі його виклик для надання пояснень є обов`язковим і здійснюється шляхом надсилання такого виклику рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

В контексті надання оцінки доводам апеляційної скарги Відповідача у справі з приводу дотримання порядку та процедури проведення службового розслідування відносно Позивача, апеляційний судом з матеріалів справи встановлено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року, винесеного у справі № 815/6430/17, наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 24.06.2019 № 750 о/с ОСОБА_1 поновлений на службі в поліції на посаді начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління (старий штат).

15.07.2019 року начальником управління кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області О. Перчик на ім`я начальника ВПЗ ГУНП в Одеській області подано службову записку про те, що 26.06.2019 року за вих. №9/4704 на домашню адресу ОСОБА_1 , що зазначена в особовій справі як - АДРЕСА_1 , через ПАТ «Укрпошта» направлено рекомендований лист щодо необхідності терміново прибути до управління кадрового забезпечення ГУНП для ознайомлення з наказом №750 о/с та вирішення питань, пов`язаних з подальшим проходженням служби. Неодноразово здійснювались спроби зв`язатись з ним засобами мобільного зв`язку та мережі Інтернет. Проте, ОСОБА_1 на зв`язок не вийшов, до УКЗ не прибув.

Наказом ГУНП в Одеській області від 14.08.2019 №1974 призначено службове розслідування.

Згідно Висновку Дисциплінарної комісії від 03.09.2019 року, службове розслідування за фактом невиходу на службу майора поліції ОСОБА_1 закінчено та за результатами проведеного службового розслідування було рекомендовано притягнути майора поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції.

Водночас, за доводами Позивача, його не було повідомлено про проведення службового розслідування.

При цьому, Відповідач (апелянт) як у суді першої інстанції, так і у своїй апеляційній скарзі під час апеляційного перегляду стверджує, що Відповідачем було дотримано порядку проведення службового розслідування, Позивач належним чином повідомлявся про службове розслідування.

Оцінюючи такі доводи та посилання стороні, апеляційний суд враховує, що з наявних у справі матеріалів вбачається, що 19.08.2019 року працівники ГУНП в Одеській області відвідали як місце мешкання майора поліції ОСОБА_1 адресу: АДРЕСА_1 , за результатами чого складено акт про відмову надати пояснення, в якому зазначено: « ОСОБА_1 відсутній за вказаною адресою та двері ніхто не відчинив» (том 1 а.с.98).

Також, як вбачається з матеріалів справи, 27.08.2019 року на адресу: АДРЕСА_3 , направлено лист вих. №9/6421 з повідомленням про необхідність з`явитись до ГУНП в Одеській області для надання пояснень в рамках службового розслідування за фактом неприступання до виконання службових обов`язків (том 1 а.с. 96).

Того ж дня, - 27.08.2019 року, на адресу: АДРЕСА_2 направлено лист вих. №9/6420 з повідомленням про необхідність з`явитись до ГУНП в Одеській області для надання пояснень в рамках службового розслідування за фактом неприступання до виконання службових обов`язків (том 1 а.с.100).

Окрім того, як свідчать зібрані у справі докази, 30.08.2019 року працівники ГУНП в Одеській області відвідали місце мешкання майора поліції ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами чого складено акт про відмову надати пояснення, в якому зазначено: «останній за вказаною адресою був відсутній та двері ніхто не відчинив» (том 1 а.с.97).

02.09.2019 року старшим інспектором ВІОС УКЗ Граненко М.М. складено акт про виклик особи РНС для надання пояснень в рамках службового розслідування, у якому зазначено, що останнім у присутності інших працівників за телефоном « НОМЕР_2 » було зателефоновано майору поліції « ОСОБА_4 ». Однак, за вказаним номером ніхто не відповідав (том 1 а.с.101).

Дослідивши та проаналізувавши встановлені обставини справи та наявні у справі письмові докази, колегія суддів вважає, що Відповідач не довів виконання ним зазначених вище вимог Дисциплінарного статуту та Порядку, що своєю чергою нівелює результати такого службового розслідування з огляду на суттєві порушення вчинені Відповідачем під час його проведення.

Колегія суддів звертає увагу, що з оглянутої під час апеляційного розгляду особистої справи позивача апеляційний суд встановив, що місцем проживання ОСОБА_1 у матеріалах особистої справи зазначено - АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, згідно наявної у матеріалах даної справи довідки від 16.11.2017р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце: АДРЕСА_4 . Фактичне місце проживання/перебування позивача згідно даних цієї ж довідки: АДРЕСА_5 . (том 1 а.с. 33).

Зокрема, судова колегія зауважує, що надані представником листи вих.№9/6421 та №9/6420 направлялись не на адресу місця проживання поліцейського.

За доводами представника Позивача, що також не заперечується Відповідачем та більш того підтверджено у висновку службового розслідування від 05.09.2019 року, такою адресою місця проживання ОСОБА_1 є саме адреса: АДРЕСА_1 .

При цьому, за наявними у матеріалах справи матеріалами, лист Відповідача вих.№9/6421 було направлено на адресу: АДРЕСА_3 , а лист за вих.№9/6420 було направлено на адресу: АДРЕСА_2 .

Однак, апеляційний суд вищевказані докази та доводи відповідача у справі з цього приводу оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів фактичного направлення та/або отримання позивачем (вручення позивачу) указаних вище листів, як це передбачено діючим законодавством у справі немає.

Так, в матеріалах справи, так само як і у оглянутих в судовому засіданні апеляційним судом оригіналів матеріалів особової справи позивача, відсутні поштові повідомлення про вручення або про відмову від отримання ОСОБА_1 , або інші докази у підтвердження належного повідомлення Позивача про виконання Відповідачем рішення суду про поновлення Позивача на роботі та наказу про його поновлення.

Отже, докази на які в обґрунтування власної позиції у підтвердження нібито повідомлення Позивача про виконання ГУ НП в Одеській області рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі є неналежними та не підтверджують жодних обставин на які посилається Відповідач у справі.

Окрім того, оцінюючи наявні у справі акти Відповідача про відмову надати пояснення, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі акти складаються за фактом відмови поліцейського стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб від надання пояснень, що передбачено п. 3 ст. 18 Дисциплінарного статуту.

Втім, у наданих складених Відповідачем у спірному випадку актах фактично зафіксовано про відсутність ОСОБА_1 за адресою мешкання. Тобто, такі акти, як вірно відзначив суд першої інстанції, за своєю суттю не є актами про відмову надати пояснення.

Відтак, доводи скаржника з посилання на такі акти в якості доказів правомірності своїх дій у спірних правовідносинах є неґрунтовними.

Стосовно посилань скаржника на те, що поліцейський - ОСОБА_1 не відповідав на телефонні дзвінки, під час виїздів за місцем проживання останнього не вдалось з ним поспілкуватись колегія суддів також відхиляє за необґрунтованістю, позаяк такі дії Відповідача не відповідають встановленому порядку проведення службового розслідування та не підтверджені належними доказами, на що також ґрунтовно звернув увагу суд першої інстанції ухвалюючи судове рішення у справі.

Слід наголосити, що відповідно до приведених вище законодавчих приписів у сфері регулювання спірних правовідносин, фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Між тим, в матеріалах справи відсутні поштові повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику про надання пояснень ОСОБА_1 .

Надані ж Відповідачем до матеріалів справи в суді першої інстанції поштові повідомлення про вручення та додатково надані під час апеляційного перегляду справи рекомендовані поштові повідомлення оцінюються критично, адже вони не містять інформації ані про отримання/вручення ОСОБА_1 кореспонденції, ані про відмову від її отримання з причинами такої відмови.

Також відсутні і повернення поштових відправлень із зазначенням причин їх невручення (повернення/досилання).

До того ж, з наданих до справи Відповідачем поштових повідомлень не вбачається, що саме направлялось отримувачам, а також адреси Позивача та безпосередньо його прізвище в деяких випадках вказані невірно.

З урахуванням наведеного, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів сповіщення Позивача про проведення відносно нього службового розслідування та йому було запропоновано надати пояснення.

Відтак, при проведенні ГУНП в Одеській області службового розслідування Позивачу не було забезпечено можливості реалізації його прав, передбачених ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та розділом 4 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, що свідчить про порушення Відповідачем процедури проведення службового розслідування та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Указаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 14.08.2019 по справі №814/428/17 та від 19.02.2020 по справі №826/6944/17, тощо.

Разом з цим, за наслідками апеляційного перегляду справи знайшов своє підтвердження й висновок суду першої інстанції про недотримання Відповідачем положень Дисциплінарного статуту та Порядку при оформленні результатів службового розслідування, зокрема пунктів 1-2 розділу VІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України.

Так, з матеріалів справи колегією суддів встановлено, що висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни начальником УПН ГУНП в Одеській області майором поліції ОСОБА_1 не містить: пояснень ОСОБА_1 щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника ОСОБА_1 щодо обставин справи; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Водночас, матеріалами справи підтверджена попередня бездоганна поведінка Позивача та наявність заохочень і нагород.

У висновку від 03.09.2019 вказано, що опитаний в ході службового розслідування, т.в.о. начальника ВПН ГУНП в Одеській області підполковник поліції ОСОБА_3 пояснив, що з 06.08.2019 він виконує обов`язки по посаді начальника ВПН ГУНП та з вказаного часу по 02.09.2019 майор поліції ОСОБА_1 на робочому місці був відсутній, про що складені відповідні акти від 15.08.2019, 19.08.2019, 20.08.2019, 21.08.2019 (том 1 а.с. 92-95).

Між тим, протокол опитування ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутній.

Крім того, наданий Відповідачем висновок службового розслідування містить виправлення, зокрема, у даті самого висновку (перший сторінка висновку), а також даті Правил внутрішнього службового розпорядку ГУНП в Одеській області (третя сторінка висновку).

Підсумовуючи усе викладене вище у сукупності, проаналізувавши встановлені обставини справи, наявні у справі докази, вимоги чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, апеляційний суд доходить висновку, що Відповідачем не доведено правомірності прийняття спірного наказу від 04 вересня 2019 року №2155 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» Позивача, оскільки за наслідком апеляційного перегляду справи встановлено, що під час прийняття такого наказу від 04 вересня 2019 року №2155, Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Дисциплінарним статутом та Порядком.

За вказаного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що наказ Відповідача від 04 вересня 2019 року №2155 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, оскільки наказ ГУНП в Одеській області від 04 вересня 2019 року №2155 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» був підставою для прийняття наказу ГУНП в Одеській області № 1148 о/с від 05 вересня 2019 року про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 , суд першої інстанції також зробив правильний висновок про визнання протиправним та скасування також і наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1148 о/с від 05 вересня 2019 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 (0070543) начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Зважаючи на доведеність Позивачем протиправності його звільнення зі служби, приймаючи до уваги приписи ч.ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України, є також вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про поновлення Позивача на посаді з якої його було незаконно звільнено з 06.09.2019 року, адже Відповідачем трудові гарантії Позивача були порушені при звільненні Позивача, якого було звільнено саме з указаної вище дати, у зв`язку із чим вони повинні бути відновлені, а також стягнення середнього часу за час вимушеного прогулу через незаконне таке звільнення.

Перевіряючи розрахунки суду першої інстанції суму середнього заробітку, колегія суддів враховує наступне.

Як визначено ч.1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ вiд 08.02.1995 р. №100 (далі Порядок №100) визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У відповідності до п.п. 5, 8 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (година) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Разом з цим, п. 9 розділу І "Загальні положення" Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260) визначено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абзаци сьомий, восьмий пункту 8 розділу III "Окремі питання виплати грошового забезпечення" Порядку № 260).

Виходячи з викладеного, нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні поліцейським проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням.

З наявної в матеріалах справи довідки про доходи ОСОБА_1 №1215 від 09.12.2019 року у липні-серпні 2019 року заробітна плата Позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулося 05 вересня 2019 року, а Відповідач до цього не виплачував Позивачу заробітну плату, то суд першої інстанції обґрунтовано здійснив обчислення середньої заробітної плату з виплат, отриманих Позивачем за попередні два місяці роботи до попереднього звільнення 13.11.2017 року.

За інформацією з Довідки про доходи вих. №103/1вiд 27.01.2020 року заробітна плата ОСОБА_1 за два місяці перед звільненням склала 28 420,00 грн. (за вересень 2017 року - 11 841,67 грн.; за жовтень 2017 року - 16 578,33 грн.). Фактична кількість відпрацьованих робочих днів за останні два останні місяці перед звільненням становить 61 день.

Отже, розраховане відповідно до вимог Порядку №100 середньомісячне грошове забезпечення Позивача склало 14 210,00 грн. (28 420,00 : 2 місяця); середньоденне грошове забезпечення Позивача склало 465,90 грн. (28 420,00 грн. : 61 днів).

Колегія суддів також враховує, що виходячи з встановлених обставин цієї справи, вимушений прогул з дати звільнення Позивача по дату прийняття даного рішення, а саме з 06.09.2019 року по 20.11.2023 року, складає 1536 календарних (відпрацьовані) днів.

При цьому, оскільки ч.2 ст. 235 КЗпП України, якою встановлено, що стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не бiльше як за один рiк, суд першої інстанції небезпідставно виснував про необхідність у даному спірному випадку стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2019 року по 05.09.2020 року у сумі 170 053,50 грн. (сто сімдесят тисяч п`ятдесят три гривні п`ятдесят копійок) з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Перевіривши здійснені судом першої інстанції обрахунки середнього заробітку за час вимушеного прогулу апеляційним судом не встановлено порушень законодавства.

В частині обрахованого середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням приписів ч.2 ст. 235 КЗпП України Позивачем не оскаржувалось судове рішення.

Відповідачем не спростовано ані періоду середнього заробітку за який підлягає стягненню на користь Позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням зі служби, ані суми такого обрахованого судом переднього заробітку.

Разом з цим, судова колегія вважає також вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги Позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2019 по 05.09.2019 року, оскільки Позивач згідно Витягу з наказу №1148 о/с від 05.09.2019р. був звільнений з 06.09.2019 року, а отже, у вказаний період є таким, що проходив службу у поліції, в свою ж чергу середній заробіток за час вимушеного прогулу виплачується лише за час, починаючи з дати незаконного звільнення і до дати поновлення на роботі працівника.

Інші доводи апеляційної скарги стосовно обґрунтованості підстав, порядку та процедури звільнення Позивача зі служби є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують, та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм права.

Надаючи оцінку висновку суду першої інстанції про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 та доводам апелянта з приводу такого висновку суду першої інстанції про стягнення середньомісячної заробітної плати за час затримки виконання рішення суду за період 27.02.2018 року по 24.06.2019 року включно, колегія суддів враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається та було вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року по справі №815/6430/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області задоволено, а саме:

визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №1744 о/с від 13.11.2017 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області;

поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області з 13.11.2017 року;

стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 38768, 44 грн.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року по справі №815/6430/17 набрало законної сили 14.05.2018 року.

Відповідачем зазначене рішення суду виконано лише 24.06.2019 року шляхом прийняття наказу №750 о/с.

Відповідно до ч.1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно ч.8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП України при цьому визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці у заробітку за час затримки.

Отже, середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 березня 2019 року у справі №711/8446/16-ц, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 КЗпП України слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

При цьому, відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/19103/19 негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Також Верховним Судом у справі №640/19103/19 висловлено, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно із якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції ґрунтовно відзначив, що наведені вище приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України підлягає встановленню такі обставини: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Також суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 460/600/22, який, урахувавши раніше висловлену Верховним Судом правову позицію щодо застосування статті 236 КЗпП України, зазначив, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини першої статті 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення Позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Виходячи з наведеного, посилання апелянта на те, що Позивачем не вчинялось жодних дій щодо виконання рішення суду по справі №420/6430/17, що Позивач взагалі перешкоджав виконанню цього рішення, - не спростовують того факту, що Відповідач, зволікаючи і очікуючи ініціативи з боку працівника, допустив таким чином затримку у його виконанні.

Жодні інші доводи та посилання викладені Відповідачем у апеляційній скарзі також не спростовують несвоєчасного виконання рішення суду про поновлення Позивача.

Аналіз статей 235, 236 КЗпП України дає підстави для висновку, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає одразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде в подальшому це рішення суду оскаржуватися.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2501/19, від 24 грудня 2020 року у справі №807/2434/15, від 28 травня 2021 року у справі № 380/2355/20.

Таким чином, наведені Відповідачем обставини не впливають на обов`язок виконання рішення суду про поновлення Позивача на посаді.

Посилання скаржника на те, що Позивач є фігурантом у кримінальному провадженні в даному спірному випадку не має взагалі ніякого правового значення для вирішення саме цієї справи, оскільки ці обставини не входять до предмету доказування у даній справі.

Окрім того, надаючи свої пояснення під час слухання справи у відкритому судовому засіданні 06.03.2024р. представник позивача Колодяжного О.В. зазначила, що постановою прокурора Приморської окружної прокуратури від 17.06.2021р., кримінальне провадження №0001428 від 21.08.2020 відносно підозрюваного ОСОБА_1 закрито на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, про що також було постановлено внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Жодного кримінального переслідування щодо Позивача наразі не мається.

Про вказані факти, як вказувала представник позивача нею були підготовлені відповідні письмові пояснення з відповідними доказами, однак, у зв`язку із технічними забоями у роботі Електронного суду, ці письмові пояснення до П`ятого апеляційного адміністративного суду направлені фактично були лише у день судового засідання 06.03.2024р. із запізненням.

Як ґрунтовно було відзначено судом першої інстанції, п. 34 постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», визначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

В спірному випадку, з матеріалів справи слідує, що наказ про поновлення Позивача на посаді та сплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року по справі №815/6430/17 прийнятий 24.06.2019 року.

Отже, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року по справі №815/6430/17 про поновлення на роботі ОСОБА_1 вважається виконаним 24.06.2019 року, що свідчить про наявність в цій справі затримки виконання судового рішення про поновлення Позивача на посаді.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що у даному випадку Позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, відповідно до ст. 236 КЗпП України.

Приймаючи до уваги, що період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі - з 27.02.2018 по 23.06.2019 становить 482 календарні дні, враховуючи розмір середньоденної заробітної плати Позивача у розмірі 465,90 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 27.02.2018 по 23.06.2019 становить 224 563,80 грн. (двісті двадцять чотири тисячі п`ятсот шістдесят три гривні вісімдесят копійок) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення коштів за час затримки прийнято без врахування або ж спростування правової позиції щодо принципу співмірності колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю, оскільки в даному випадку наявний спір про несвоєчасне виконання рішення суду про поновлення на роботі, в той час як приписи законодавства на які посилається скаржник стосовно необхідності застосування принципів співмірності тощо стосуються застосування норм ст.ст. 116, 117 КЗпП України щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, положення законодавства на які посилається скаржник та правові позиції з цього приводу Верховного суду не є релевантними до спірних правовідносин.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 371 КАС України, рішення суду першої інстанції було цілком обґрунтовано допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 13 977 грн.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правильності застосування судом норм матеріального права до встановлених ним на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів та обставин справи.

З огляду на усе викладене вище у своїй сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов переконання про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у порядку та спосіб, визначеним резолютивною частиною оскаржуваного судового рішення.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим ст. 242 КАС України вимогам.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі №420/6319/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 18 березня 2024 року.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій А.В. Крусян