Справа № 681/1625/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 681/1625/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горщар А.Г.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

19 березня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 05 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА №1089705 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 08.12.2023 року інспектором відділу поліцейської діяльності № 3 (м.Полонне) Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області лейтенантом поліції Щербаковим Владиславом Ігоровичем про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, згідно якої до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Позов мотивовано тим, що зазначеною постановою його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 08.12.2023 року нібито здійснив зупинку автомобіля ближче десяти метрів від пішохідного переходу, чим порушив вимоги п.15.9.г ПДР. З постановою не погоджується, оскільки поліцейський замірів відстані не робив та доказі його вини у порушенні Правил дорожнього руху надано не було, тому вважає, що його безпідставно притягнуто до відповідальності.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 05 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав, що відповідач не здійснив заміру відстані, що підтверджував факт зупинки автомобіля менше, ніж 10 метрів.

15.03.2024 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст.308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 08.12.2023 року інспектором відділу поліцейської діяльності № 3 (м.Полонне) Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області лейтенантом поліції Щербаковим В.І. винесено постанову серії ЕНА № 1089705 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., за те що він 08.12.2023 року о 15:49 в м.Полонне по вул.Ак.Герасимчука здійснив зупинку автомобіля Mazda 323, номерний знак НОМЕР_1 , ближче десяти метрів від пішохідного переходу, чим порушив вимоги п.15.9.г ПДР порушення заборони зупинки на пішохідних переходах.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що з наданих матеріалів відеозапису встановлено, що належний позивачу транспортний засіб марки Mazda 323, номерний знак НОМЕР_1 , розташований поряд з пішохідним переходом обладнаним дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2, що безумовно є меншою відстанню ніж 10 метрів передбачених ПДР України, що вказує на правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За положеннями п.15.9.7 ПДР зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки.

Положеннями ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положеннями статті 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За положеннями п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч.1 ст.72 КАС України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги стосовно протиправності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів зважає на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності в зв`язку з тим, що його транспортний засіб було зупинено ближче 10 метрів до пішохідного переходу.

Згідно пункту 1.10 ПДР України пішохідний перехід ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1-5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Відповідно до розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР» знак 5.38.1 встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу, а знак 5.38.2 - ліворуч від дороги на дальній межі переходу.

Так, відповідно до наявного в матеріалах справи відеозапису встановлено, що належний позивачу транспортний засіб марки Mazda 323, номерний знак НОМЕР_1 , безпосередньо перед пішохідним переходом, обладнаним дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2, на відставні, що безумовно є меншою відстанню ніж 10 метрів передбачених ПДР України.

Стосовно доводів апелянта про те, що притягнення його до відповідальності за порушення вимог п.15.9.7 ПДР можливе лише за здійснення виміру відстані його автомобіля до пішохідного переходу, чого не було зроблено відповідачем, колегія суддів оцінює критично, оскільки з наявного в матеріалах справи відеозапису чітко вбачається стоянка автомобіля Mazda 323, номерний знак НОМЕР_1 , в безпосередній близькості до пішохідного переходу і недотримання позивачем регламентованої відстані у 10 метрів не викликає жодного сумніву.

Крім того, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17.03.2020 у справі №482/83/17, від 08.02.2018 у справі №760/3696/16-а, від 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а, від 03.06.2020 у справі №199/1441/17, оскільки приймає до уваги іншу правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах від 28 лютого 2019 року справі №520/12520/16-а та від 02 липня 2020 року у справі №336/4224/16-а(2-а/336/199/2016), в яких факт зупинки транспортного засобу ближче 10 м від пішохідного переходу та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини підтверджується відеозаписом з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, що вказує на правомірність притягнення до відповідальності за вказане правопорушення на основі відеодоказів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що враховуючи вищевказані матеріали у відповідача не було необхідності вимірювати відстань від пішохідного переходу до того місця, де був зупинений/припаркований автомобіль позивача, адже факт невиконання вимог п.15.9 "г", є очевидним.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до переконання щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП, оскільки останній не дотримався Правил дорожнього руху, а тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 05 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.