Справа № 280/4525/23
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2024 року м. Дніпросправа № 280/4525/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.08.2023, (суддя суду першої інстанції Новікова І.В.), прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/4525/23 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

УСТАНОВИВ:

26.06.2023 ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення рішення від 14.03.2023 №4261/13-01-24-09 на суму 1360 грн.;

вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2023 №4262/13-01-24-09 на суму 293914,28 грн.;

податкове повідомлення рішення від 14.03.2023 №4263/13-01-24-09 на суму 41785,25 грн.;

податкове повідомлення рішення від 14.03.2023 №4265/13-01-24-09 на суму 501422,95 грн.;

податкове повідомлення рішення від 14.03.2023 №4266/13-01-24-09 на суму 1020 грн.;

податкове повідомлення рішення від 14.03.2023 №4267/13-01-24-09 на суму 1020 грн.;

податкове повідомлення рішення від 14.03.2023 №4268/13-01-24-09 на суму 201060,00 грн.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що прийняті контролюючим органом спірні рішення є протиправними та прийняті в супереч положень чинного законодавства України. Зазначає, що підставою для прийняття всіх оскаржуваних рішень стало те, що, на думку контролюючого органу, під час перебування на спрощеній системі оподаткування (з 01.06.2017) ФОП ОСОБА_1 надавав безстрокову поворотну фінансову допомогу трьом підприємствам ТОВ Схід-Сталь, ТОВ Капітель Строй та ТОВ Капітель Сталь, що на думку контролюючого органу є діяльністю у сфері фінансового посередництва, а відповідно позивач не мав права перебувати на спрощеній системі оподаткування. Позивач вважає такі висновки необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 333 Господарського кодексу України, фінансовим посередництвом є діяльність, пов`язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, крім випадків, передбачених законодавством. Фінансове посередництво здійснюється установами банків та іншими фінансово-кредитними організаціями. Позивач вказує на те, що він ніколи не займався фінансовим посередництвом та не мав відповідного зареєстрованого виду діяльності. Позивач зазначає, що надання у якості фінансової допомоги власних коштів взагалі не може вважатися фінансовим посередництвом, оскільки операція фінансового посередництва пов`язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, тобто залучених коштів, які і передаються у позику. Надання безвідсоткової фінансової допомоги не має жодних ознак фінансової послуги, оскільки не спрямоване на отримання прибутку. Позивач вважає, що надаючи поворотну, безоплатну фінансову допомогу, не отримував доходу, як наслідок не втратив права перебування на спрощеній системі оподаткування.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.08.2023 адміністративний позов задоволений. Визнано протиправними та скасувано прийняті Головним управлінням ДПС у Львівській області податкове повідомлення-рішення від 14.03.2023 №4261/13-01-24-09, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2023 №4262/13-01-24-09, податкове повідомлення-рішення від 14.03.2023 №4263/13-01-24-09, податкове повідомлення-рішення від 14.03.2023 №4265/13-01-24-09, податкове повідомлення-рішення від 14.03.2023 №4266/13-01-24-09, податкове повідомлення-рішення від 14.03.2023 №4267/13-01-24-09, податкове повідомлення-рішення від 14.03.2023 №4268/13-01-24-09.

Не погодившись з рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на підставі підпункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання ( юридичні та фізичні особи - підприємці), які, зокрема здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України Про страхування, сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами визначеними розд.III ПКУ. Вказує, що як випливає зі змісту акту перевірки, діяльність із надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги ТОВ Схід-Сталь, ТОВ Капітель-Строй та ТОВ Капітель-Сталь ППФО ОСОБА_1 здійснював у періоді з 20.11.2017 по 23.01.2020, тобто на постійній основі, а отже його діяльність розглядається як фінансове посередництво, за умови здійснення якої суб`єкт господарювання не має права застосовувати спрощену систему оподаткування. Таким чином, вбачається, що позивач уклавши з вищевказаними суб`єктами господарювання договори про надання позики, здійснив діяльність у сфері фінансового посередництва в розумінні класу 64.19 КВЕД-2010, а тому відповідно до вимог частини 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України мав перейти з 01 січня 2018 року на сплату інших податків і зборів визначених Податковим кодексом України, оскільки порушив вимогу частини 6 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 24.01.2023 по 30.01.2023 співробітниками ГУ ДПС у Запорізькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 за період діяльності з 22.05.2017 по 13.03.2020 з метою своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено Акт перевірки від 06.02.2023 №119/08-01-24-06/ НОМЕР_1 .

Відповідно до висновків Акту перевірки встановлено порушення позивачем:

пп.2 п.291.4 ст.291, п.6 пп.291.5.1 п.291.5 ст.291, абз.5 та 9 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового Кодексу України, в частині порушення умов перебування на спрощеній системі, 2 група;

пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.11 ст.177 Податкового Кодексу України, в частині не подання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017р. ( період перебування на загальній системі оподаткування з 22.05.2017 по 31.05.2017), 2018р., 2019р. та 2020р.;

п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України та п.1, п.3 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення в частині не реєстрації та не ведення книги обліку доходів і витрат у періоді перебування на загальній системі оподаткування з 22.05.2017 по 31.05.2017 та з 01.01.2018 по 13.03.2020;

п.44.1, п.44.3 ст.44, п.177.1, п.177.2 ст.177 Податкового Кодексу України в частині заниження суми податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 401138,36 грн., в т.ч. за 2018 р.- 258640,82 грн., 2019 р. - 142497,54грн.;

пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, пп.1.1.-1.6 п.161 підрозділу 10 розділу 10 Податкового кодексу України, що призвело до не нарахування та неперерахування до бюджету військового збору на загальну суму 33428,2 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 21553,4 грн. та за 2019 рік на суму 11874,8 грн.;

пп.181.1. ст.181, п.183.2 ст.183 Податкового кодексу України, а саме: здійснено операції з постачання товарів/послуг на загальній системі оподаткування, обсяг яких перевищує сукупно 1000000 грн., та не забезпечено вимоги щодо обов`язкової реєстрації як платника податку на додану вартість з 11.01.2019;

п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1 ст.200 , п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України в частині заниження податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 160848,0 грн. за 2019р., в тому числі за березень 2019 року-40132,0 грн, за квітень 2019 року-95342,0 грн, за травень 2019 року-25374,0 грн;

п.4 частини другої ст.6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, п.2, п.10, п.11 розділу III наказу від 14.04.2015 №435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015р. за №460/26905 Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині не подання звіту за 2020 рік із зазначенням типу форми "ліквідаційна" по граничному строку подання -до 12.04.2020;

частини другої ст.6, пункту 2 частини першої ст.7, частини 11 ст. 8 та частини 7 та 8 статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що призвело до не нарахування та неперерахування до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 293914,28 грн, в тому числі за 2018 рік-137602,08 грн, за 2019 рік-154234,08 грн та за 2020 рік-2078,12 грн;

пп.16.1.2. п.16.1 ст. 16, п.44.1, п. 44.3, п.44.6 ст.44, п. 85.2 ст.85 Податкового кодексу України в частині не забезпечення зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 ПКУ строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю за період з 22.05.2017 по 13.03.2020.

На підставі акта перевірки та виявлених за результатами її проведення порушень, контролюючим органом прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 14.03.2023 р. №4261/13-01-24-09 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 1360,00 грн.;

вимога про сплату боргу(недоїмки) від 14.03.2023 р. №4262/13-01-24-09 на суму 293 914,28 грн.

податкове повідомлення-рішення від 14.03.2023 р. №4263/13-01-24-09 за платежем військовий збір на суму 41785,25 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 14.03.2023 р. №4265/13-01-24-09 за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 501 422,95 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 14.03.2023 р. №4266/13-01-24-09 09 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 1020,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 14.03.2023 р. №4267/13-01-24-09 09 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 1020,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 14.03.2023 р. №4268/13-01-24-09 за платежем податок на додану вартість на суму 201 060,00 грн.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття спірних рішень, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що надання поворотної фінансової допомоги не є фінансовим посередництвом, відтак відповідач дійшов помилкового висновку про наявність підстав для нарахування позивачу грошових зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України) (з наступними змінами та доповненнями, чинними на час виникнення спірних відносин) .

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як визначено пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що до припинення підприємницької діяльності, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 перебував на третій групі спрощеної системи оподаткування.

Пунктом 291.4 статті 291 ПК України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

За приписами пункту 292.1 статті 292 ПК України доходом платника єдиного податку є для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно з підпунктом шостим підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України «Про страхування», сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу.

Відповідно до підпункту п`ятого підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки - у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Так, спірним питанням у справі, що розглядається є, чи відноситься надання позивачем іншим особам поворотної фінансової допомоги до діяльності в сфері фінансового посередництва.

У свою чергу позивач зазначає, що кошти, надані ним за договорами про надання поворотної фінансової допомоги, не відносяться до діяльності у сфері фінансового посередництва.

Абзацом восьмим підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

При цьому, Податковий кодекс України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не містить визначення поняття «фінансове посередництво».

Відповідно до положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема частина друга третя статті 1049, позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За приписами статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, позикодавець має право, а не обов`язок, на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між тим, поняття «фінансового посередництва» визначено частиною третьою статті 333 Господарського кодексу України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин), відповідно до якої фінансовим посередництвом є діяльність, пов`язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, крім випадків, передбачених законодавством. Фінансове посередництво здійснюється установами банків та іншими фінансово-кредитними організаціями.

Отже, фінансове посередництво передбачає дії фінансових посередників (банків, страхових компаній, інвестиційних фондів тощо), які надають різноманітні фінансові послуги, включаючи кредитування, інвестування, зберігання тощо.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664) (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин) фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2664 визначено, що ринки фінансових послуг - сфера діяльності учасників ринків фінансових послуг з метою надання та споживання певних фінансових послуг. До ринків фінансових послуг належать професійні послуги на ринках банківських послуг, страхових послуг, інвестиційних послуг, капіталу та інших видах ринків, що забезпечують обіг фінансових активів.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону № 2664 учасники ринку фінансових послуг - особи, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги на території України; особи, які провадять діяльність з надання посередницьких послуг на ринках фінансових послуг; об`єднання фінансових установ, включені до реєстру саморегулівних організацій, що ведеться органами, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг; клієнти. Законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг можуть визначатися інші учасники ринків фінансових послуг.

Відповідно до акту перевірки позивачем здійснювалися такі види господарської діяльності за КВЕД: 25.50 кування, пресування, штампування, профілювання; порошкова металургія; 77.39 надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля (основний); 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту.

Так судом встановлено, що поворотну безвідсоткову фінансову допомогу позивач надавав ТОВ Схід-Сталь, ТОВ Капітель-Строй та ТОВ Капітель-Сталь, при цьому договори про надання фінансової поворотної допомоги не містять пунктів, які регулюють питання іншого виду компенсацій позикодавцю у вигляді плати за користування такими коштами в разі порушення грошового зобов`язання.

Суд зазначає, що відносини з приводу надання поворотної безвідсоткової допомоги не містять в собі ознак відносин фінансового посередництва.

Як доцільно зазначає позивач, він у спірних відносинах не є банком чи фінансовою установою, також у відносинах не існує іншого учасника для умов здійснення фінансового посередництва.

Отже, позивач надаючи поворотну, безоплатну фінансову допомогу, не отримував доходу, не здійснював фінансового посередництва, та, як наслідок, не втратив права перебування на спрощеній системі оподаткування і дохід.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.08.2023 в адміністративній справі № 280/4525/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Н.І. Малиш