Справа № 820/2867/16
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 березня 2024 року № 820/2867/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зоркіної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Логачовій К.А.,

за участю:

представника позивача - Артюх Ю.В.,

представника відповідача Ринденко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов Комунального підприємства Харківські теплові мережі (м. Харків, вул. Доброхотова, 11, ) до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків () за адресою: 61052, м. Харків, вул. Благовіщенська, 30) про скасування податкових повідомлень-рішень,

установив

Комунальне підприємство Харківські теплові мережі звернулось до суду з позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України (далі - відповідач, контролюючий орган) про скасування податкових повідомлень-рішень від 13.05.2016 №, №, №, № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2016 року позов задоволено, зокрема. скасовано податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові МГУ ДФС від 13.05.2016 року №, №, № , № , прийняті щодо Комунального підприємства "Харківські теплові мережі".

Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.03.2021 р. касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року, у справі № 820/2867/16 скасовано, а справу направлено до Харківського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 р., залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 року адміністративний позов задоволено, зокрема, скасовано податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові МГУ ДФС від 13.05.2016 року №, №, № , № , прийняті щодо Комунального підприємства "Харківські теплові мережі".

Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.10.2022 р. касаційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021, у справі № 820/2867/16 скасовано, а справу направлено до Харківського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно, оскільки висновки контролюючого органу про порушення Підприємством вимог податкового законодавства є не обґрунтованими та базуються виключно на припущеннях, натомість у позивача наявні всі первинні документи, які свідчать про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вимог заперечував, пославшись на те, що документи фактично підписано неуповноваженими особами та особами, які заперечують підписання документів та проведення будь якої господарської діяльності. На підтвердження таких покликань відповідач посилається на докази, що наявні в матеріалах справи, а саме протоколи допиту гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 ; протокол допиту свідка - директора контрагента TOB Українська нафто-газова компанія; ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07.09.2016 в кримінальній справі № 646/8865/16-к, відповідно підозрювана гр. ОСОБА_4 (засновник і директор контрагента ТОВ Українська нафто-газова компанія) визнала свою вину у інкримінованому правопорушенні за статтею 205 Кримінального кодексу України; висновок судово почеркознавчої експертизи; доказів стосовно виданої довіреності ОСОБА_5 ; докази, що спростовують факт транспортування газу; відсутність у контрагентів необхідних трудових та матеріальних ресурсів для проведення відповідної господарської діяльності; наявність кримінальних справ та ухвал судів відносно засновників та директорів постачальників газу для ТОВ Українська нафто-газова компанія, а саме ТОВ Торнея, ТОВ ГрантТайм, ТОВ Кристен, які повідомили, що ніякого відношення до вказаних господарюючих суб`єктів не мають.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив такі обставини.

Фактичною підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 21.04.2016 № 36/28-09-41-/31557119, оформленого за результатами проведеної документальної невиїзної позапланової перевірки Підприємства з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість (ПДВ) та податку на прибуток підприємств за період 2012 2013 роки по взаємовідносинам з ТОВ Українська нафто-газова компанія, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог:

- підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пунктів138.2, 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого Підприємством завищено собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) на загальну суму 122266 098 грн, що призвело до заниження податку на прибуток за 2012 рік на суму 10387322 грн, до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у сумі 72802 658 грн;

- пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 23 321 153 грн, і як наслідок, до заниження суми ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 17273117 грн, завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за грудень 2012 року на суму 2679108 грн, і як наслідок до завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню за січень 2013 року, заявленої у зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів, на суму 3368928 грн.

Висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ Українська нафто-газова компанія не мали реального характеру, а спрямовані виключно на проведення транзитних фінансових потоків для надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов`язання, з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту. Спірні господарські операції з купівлі-продажу природного газу не підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку, такі документи містять недоліки в заповненні.

Відповідач посилається, зокрема, і на наявний висновок експертного дослідження, виконаний експертом Харківського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 13 квітня 2016 року № 164, за результатами почеркознавчого дослідження відповідних первинних документів підписаних від ТОВ Українська нафто-газова компанія ОСОБА_4 (як директором вказаного товариства) встановлено, що підписи від імені директора ТОВ Українська нафто-газова компанія ОСОБА_4 на первинних документах, складених на виконання договорів постачання природного газу, наданих до дослідження (довіреність, акти приймання передачі природнього газу, податкові накладні за переліком за період 2012 2013 роки, акти звіряння взаємних розрахунків), виконані не ОСОБА_4 , а іншими особами.

Також контролюючий орган посилався на наявність кримінального провадження № 0000707 за частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України відносно засновника та директора ТОВ Українська нафто-газова компанія гр. ОСОБА_4 .

На підставі акту перевірки та вказаних висновків контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення рішення від 13.05.2016, якими позивачу донараховано відповідні грошові зобов`язання, а саме: № на загальну суму 21591 396,25 грн, № на загальну суму 12984152,50 грн, № на загальну суму 2679108,00 грн, № на загальну суму 72802658,00 грн.

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на відповідність приписам ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138 Податкового кодексу України).

Підпунктом 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, гуртуються на даних бухгалтерського обліку (частина друга статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні).

Згідно вимог статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, які враховуються при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку на підставі первинних документів.

При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентами на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції та не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Тобто, визначальною має бути подія, підтверджена документально, а не формальне складення документів про таку подію. При цьому, документи мають бути складені особою, яка є відповідальною за здійснення господарської операції та яку можливо ідентифікувати.

Суд при розгляді справи зважає на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 7 липня 2022 року у справі №160/3364/19, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Так судом встановлено, що 31.07.2012 між Позивачем (Покупець) та ТОВ Українська нафто-газова компанія (Постачальник) укладений договір №п/12-104 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 2.1. договору Постачальник зобов`язався передати, а Покупець прийняти та оплатити природний газ в 2012 році в об`ємах до 22 900 тис.м.куб. В подальшому, відповідно до додаткової угоди №1 від 28.12.2012 р., п. 2.1. договору був доповнений наступним Постачальник зобов`язується передати, а Покупець прийняти та оплатити природний газ в 2013 році в об`ємах до 55 600 тис.м.куб..

Відповідно до п. 3.2. договору Постачальник передає Покупцю газ в об`ємах відповідно до п. 2.1. цього Договору у мережі ДК Укртрансгаз НАК Нафтогаз України. В період дії договору №П/12-104 від 31.07.2012 р. нормативно-правовими актами, які регулювали діяльність з постачання природного газу для юридичних осіб були норми Закону України Про засади функціонування ринку природного газу від 08.07.2010 р. № 2467-VI та Правила користування природним газом для юридичних осіб, затверджених постановою НКРЕ від 13.09.2012 р. № 1181 (далі - Правила №1181).

Відповідно до ст. 12-14 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу та п. 4.1., п. 4.3. Правил №1181 встановлено, що постачання, транспортування та розподіл природного газу споживачам здійснюється відповідно до укладених договорів. Підставами для постачання природного газу споживачу є: наявність договору з газопостачальним підприємством для забезпечення об`єктів газоспоживання споживача природним газом; наявність договору з газорозподільним/газотранспортним підприємством на розподіл/транспортування природного газу для забезпечення ним об`єктів газоспоживання споживача; наявність підтвердженого обсягу газу, виділеного для забезпечення об`єктів газоспоживання споживача.

Відповідно до п. 7.1. Правил №1181 в якості умови припинення постачання природного газу встановлена відсутність або недостатність для забезпечення об`єктів газоспоживання споживача підтвердженого обсягу газу.

На виконання вимог вищенаведених нормативно-правових актів 01.08.2012 р. Позивач уклав з ДК Укртрансгаз НАК Нафтогаз України договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №635.Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. наведеного договору ДК Укртрансгаз НАК Нафтогаз України прийняв на себе обов`язок з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в тих об`ємах, які були зазначені в договорі між Позивачем та ТОВ Українська нафто-газова компанія.

Відповідно до п. 2.1. договору №635 від 01.08.2012 р. встановлено, що підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку Оператором Єдиної газотранспортної системи України (НАК Нафтогаз України) відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності в Замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби (далі - підтверджені обсяги).

Відповідно до п. 8.1. договору №635 від 01.08.2012 р. встановлені випадки обмеження (припинення) транспортування природного газу Замовнику, серед яких: не виділення Замовнику планових обсягів постачання природного газу (лімітів).

Також, на виконання вимог вищенаведених нормативно-правових актів Позивач 01.08.2012 р. уклав з ПАТ Харківміськгаз (газорозподільне підприємство) договір на розподіл природного газу №400ттк.

Відповідно до п. 1.1. договору від 01.08.2012 р. №400ттк та протоколу розбіжностей газорозподільне підприємство зобов`язалось надати Замовнику послугу з транспортування природного газу для виробництва електричної енергії (далі - газ) газорозподільними мережами (далі - ГРМ) до межі балансової належності філії Замовника Теплоелектроцентраль-3 або його споживачів.

Відповідно до п. 2.1. договору від 01.08.2012 р. №400ттк та додатку №1 договірні обсяги транспортування природного газу були встановлені в розмірі ідентичному розміру, що передбачав договір між Позивачем та ТОВ Українська нафто-газова компанія.

Відповідно до п. 2.2.1. договору від 01.08.2012 р. №400ттк встановлено, що підставами для транспортування газу газорозподільними мережами є підтверджені в установленому порядку оператором єдиної газотранспортної системи України (далі - Оператор) місячні обсяги газу в постачальника, виділені для забезпечення об`єктів споживачів (далі - підтверджені обсяги).

Відповідно до п. 7.1. договору від 01.08.2012 р. №400ттк встановлені випадки обмеження (припинення) транспортування природного газу Замовнику, серед яких відсутність або недостатність для забезпечення об`єктів Замовника або його споживачів підтвердженого обсягу газу.

В подальшому, в зв`язку з закінченням строку дії договору від 01.08.2012 р. №400ттк, Позивач уклав з ПАТ Харківміськгаз 20.12.2012 р. договір на розподіл природного газу №2013/Т-ПР-400 на тих же умовах, що і попередній договір.

За таких обставин, станом на 01.08.2012 р. - дату початку дії договору між Позивачем та ТОВ Українська нафто-газова компанія були в наявності всі передбачені нормативно-правовими актами підстави для постачання природного газу Позивачу. Постачання газу магістральними трубопроводами мало контролюватись з боку ДК Укртрансгаз НАК Нафтогаз України, а газорозподільними мережами - ПАТ Харківміськгаз.

В період серпня 2012 р. - квітня 2013 р., липня-серпня 2013 р. з боку ТОВ Українська нафто-газова компанія на адресу Позивача, а саме філії Теплоелектроцентраль-3 був поставлений природний газ в наступних об`ємах: в серпні 2012 р. - 1638,619 м.куб., в вересні 2012 р. 122,000 м.куб., в жовтні 2012 р. - 1580,396 м.куб., в листопаді 2012 р. - 4937,194 м.куб., в грудні 2012 р. - 5671,476 м.куб., в січні 2013 р. - 5823,580 м.куб., в лютому 2013 р. - 4670,394 м.куб., в березні 2013 р. - 5432,734 м.куб., в квітні 2013 р. - 3179,803 м.куб., в липні 2013 р. - 356,813 м.куб., в серпні 2013 р. - 1079,018 м.куб.

Постачання природного газу підтверджено актами приймання-передачі природного газу за відповідні місяці, які були складені між Позивачем та ТОВ Українська нафто-газова компанія, крім того на вказаних актах міститься печатка газорозподільної організації - ПАТ Харківміськгаз.

Транспортування природного газу магістральними трубопроводами та газорозподільними мережами підтверджено в актах наданих послуг, які були складені між Позивачем та ДК Укртрансгаз НАК Нафтогаз України, ПАТ Харківміськгаз відповідно.

Крім того, інформація при виділені ліміти газу відповідно до балансу НАК Нафтогаз України в місяці поставки з боку ТОВ Українська нафто-газова компанія міститься в факсограмах, які направляло ПАТ Харківміськгаз на адресу Позивача (т. 3 а.с. 230-235). У вказаних факсограмах зазначений постачальник для якого виділялись ліміти газу - ТОВ Українська нафто-газова компанія.

Окрім первинних документів, вказані господарські відносини підтверджуються з боку третіх осіб - транспортувальників природного газу: ПАТ Харківміськгаз та ДК Укртрансгаз НАК Нафтогаз України, а наявність природного газу у ТОВ Українська нафто-газова компанія в спірні періоди підтверджується з боку НАК Нафтогаз України.

Відповідно до умов п. 1.1. договору від 01.08.2012 р. №400ттк та договору від 20.12.2012 №2013/Т-ПР-400 з протоколами розбіжностей ПАТ Харківміськгаз зобов`язалось надати Позивачу послугу з транспортування природного газу для виробництва електричної енергії (далі - газ) газорозподільними мережами (далі - ГРМ) до межі балансової належності філії Замовника Теплоелектроцентраль-3 або його споживачів.

Відповідно до п. 2.1. Положення про Філію Теплоелектроцентраль-3 встановлено, що основними завданнями Філії є забезпечення виробництва теплової та електричної енергії.

Кількість виробленої електричної енергії та витраченого природного газу на її виробництво Філією Теплоелектроцентраль-3 в період серпень 2012 р. - квітень 2013 р., липень - серпень 2013 р. відображено в документі під назвою Основные технико- економические показатели работы ТЭЦ-3 за відповідні місяці в графі 2 Отпуск электроэнергии с шин всего та графі 10 Расход натурального топлива всего, в т.ч. на выработку электроэнергии.

Підтвердження використання природного газу в період серпень 2012 р. - квітень 2013 р., липень - серпень 2013 р. на виробництво електричної енергії Позивачем міститься в документі під назвою Разделительный акт потребления природного газа коммунальным предприятием Харьковские тепловые сети по группам потребителей за відповідні місяці в останній графі, який складений за участі ПАТ Харківміськгаз.

Вироблена електрична енергія філією Теплоелектроцентраль-3 в період серпень 2012 р. - квітень 2013 р., липень - серпень 2013 р. продавалась ДП Енергоринок за договором №7004/02 від 31.05.2011 р. Додаток №1 до вказаного договору підтверджує, що електрична енергія вироблялась саме Філією Теплоелектроцентраль-3. В Актах купівлі- продажу електроенергії, складених між ДП Енергоринок та Позивачем у відповідні місяці зазначений саме такий обсяг електричної енергії, який відпущений з шин Філії Теплоелектроцентраль-3.

Приймаючи до увагу специфіку договору №п/12-104 від 31.07.2012 р. купівлі- продажу природного газу, відповідно до п. 2.1. якого ТОВ Українська нафто-газова компанія зобов`язалось передати, а Покупець прийняти та оплатити природний газ в 2012 році в об`ємах до 22 900 тис.м.3., а також ту обставину, що за умовами спірного договору Постачальник не постачав природний газ власного виробництва, суд доходить висновку, що для виконання умов наведеного договору Постачальник не потребував наявності основних засобів, власних або орендованих приміщень, додаткових, в тому числі трудових, ресурсів для його виконання. Вказана господарська операція могла бути оформлена за участі лише однієї посадової особи - підписанта постачальника.

При цьому, податковий орган, стверджуючи про відсутність у позивача реальних господарських операцій з TOB Українська нафто-газова компанія, не заперечує факту зміни майнового стану позивача внаслідок цих операцій щодо отримання природного газу, який в подальшому позивач використав в межах власної господарської діяльності, переробивши його на електричну енергію. Вказані обставини подальшого використання позивачем природного газу податковий орган не спростовує.

Отже, відповідач не заперечує та навіть визнає фактичне отримання та використання позивачем природного газу, а отже реального характеру спірних господарських операцій.

Між тим відповідач вважає, що правом користування податковою вигодою у вигляді податкового кредиту та витрат позивач не наділений, оскільки документи, що підтверджують здійснення господарських операцій з боку контрагента, щодо якого рішенням у кримінальній справі встановлено фіктивне підприємництво, підписані неповноважною особою.

Щодо посилання відповідача на протоколи допиту посадових осіб позивача у межах кримінального провадження, як підстави відмови у задоволенні позовних вимог, суд зазначає таке.

В матеріалах справи (т. 2 а.с. 228-229) міститься протокол допиту свідка ОСОБА_1 (кримінальне провадження №0000707 від 12.12.2014 р.), який на моменту укладення договору №п/12-104 від ЗТ707.2012 р. обіймав посаду генерального директора Позивача.

Як вбачається з наведених пояснень, ОСОБА_1 пояснив причину та мету укладання договору з контрагентом та зазначив повний технологічний цикл використання отриманого від контрагента товару. В той же час ОСОБА_1 зазначив, що не пам`ятає обставин і причин укладення договору на постачання природного газу в спірні періоди саме з ТОВ Українська нафто газова компанія.

Аналогічні за змістом пояснення містяться в протоколі допиту свідка ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 230-232), який на моменту укладення договору №п/12-104 від 31.07.20213 обіймав посаду заступника генерального директора.

Суд зазначає, що допит свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відбувався наприкінці 2015 р., в той час, коли договір укладений в середині 2012 р., тобто через тривали проміжок часу , що не виключає того, що свідки могли не пам`ятати детальних обставин укладення спірного договору.

Надаючи оцінку показанням свідків, суд звертає увагу на положення частини шостої статті 78 КАС України, відповідно до яких вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, сам по собі факт реєстрації кримінального провадження не може бути доказом наявності податкового правопорушення та підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними, оскільки податковий орган не наділений повноваженнями щодо надання правової оцінки доказам, зібраним у кримінальному провадженні, до прийняття судового рішення (вироку) у кримінальних провадженнях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 визнала, що до винесення вироку в межах кримінального провадження протокол допиту під час досудового розслідування не може вважатися належним доказом в адміністративному судочинстві. Отже, протоколи слідчих дій можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді. До винесення вироку в рамках кримінального провадження протокол допиту не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві, оскільки саме при розгляді кримінального провадженні в суді, суд робить висновок про допустимість/недопустимість та врахування/неврахування зібраних доказів у встановленому КПК України порядку (статті 86-87 КПК України).

Згідно відповіді на адвокатський запит представника позивача, Харківська обласна прокуратура повідомила, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження №0000707 від 12.12.2014 р. слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України (лист від 19.10.2021 р. №09/2/1-17193вих-21).

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлені підстави для закриття кримінального провадження: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Отже показання свідків в межах закритого на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінального провадження №0000707 від 12.12.2014 р. не можуть бути розцінені як належні, допустимі, достовірні та достатні докази нереальності господарських операцій між позивачем та контрагентом.

Аналогічні висновки щодо оцінки показань свідків, викладені у постанові Верховного Суду від 16 січня 2024 року у справі № 815/749/17

Щодо посилання податкового органу на протокол допиту свідка - директора контрагента ТОВ Українська нафто-газова компанія; висновок судово - почеркознавчої експертизи; доказів стосовно виданої довіреності ОСОБА_5 .

В матеріалах справи міститься копія ухвали Червонозаводського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2016 року у справі № 646/8865/16-к, якою засновника ТОВ Українська нафто-газова компанія ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частини першої статті 205 Кримінального кодексу України у зв`язку з закінченням строків давності.

Зі змісту ухвали суду, ОСОБА_4 , яка згідно інформаційних даних ДФС України є директором ТОВ Українська нафто-газова компанія, не підписувала документів пов`язаних з господарською діяльністю товариства, а, зокрема, засвідчила своїм підписом установчі документи та здійснила всі необхідні дії для перереєстрації на її ім`я в органах державної влади за грошову винагороду, суб`єкта підприємницької діяльності - ТОВ Українська нафто-газова компанія, без наміру здійснювати господарську діяльність. Вказані дії вчинила за винагороду, в результаті чого невстановлені слідством особи здійснювали незаконну діяльність, використовуючи реквізити та документи юридичної особи - ТОВ Українська нафто-газова компанія, а саме: набули можливість укладати від імені ОСОБА_4 (директора ТОВ Українська нафто-газова компанія), шляхом підроблення документів, господарські угоди та первинні бухгалтерські документи (про нібито реалізацію товарів, робіт (послуг) для підприємств, чим сприяли незаконному формуванню податкового кредиту з податку на додану вартість та безпідставному формуванню валових витрат таким підприємствам), а також отримали можливість складати та подавати від імені ОСОБА_4 документи податкової звітності ТОВ Українська нафто-газова компанія до контролюючого органу.

Згідно ухвали Червонозаводського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2016 у справі № 646/8865/16-к ОСОБА_4 визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (фіктивне підприємництво) передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України повністю. За наслідками розгляду кримінальної справи відповідно до ухвали Червонозаводського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2016 у справі № 646/8865/16-к звільнено підозрювану особу ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. У задоволенні клопотання в частині встановлення незаконності формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат з податку на прибуток підприємств контрагентами ТОВ Українська нафто-газова компанія, що як наслідок призвело до ухилення ними від сплати податків та можливість в подальшому здійснювати прикриття незаконної діяльності живому сектору економіки - відмовлено.

Крім того, Відповідач також обґрунтовує свій висновок про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту та витрат, непідтвердженням господарських операцій позивача з ТОВ Українська нафто-газова компанія належними первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки посадовими особами контролюючого органу отримано висновок експертного дослідження, виконаний експертом Харківського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 13 квітня 2016 року № 164.

Так, за результатами почеркознавчого дослідження копій відповідних первинних документів підписаних від ТОВ Українська нафто-газова компанія ОСОБА_4 (як директором вказаного товариства) встановлено, що підписи від імені директора ТОВ Українська нафто-газова компанія ОСОБА_4 на первинних документах, складених на виконання договорів постачання природного газу, наданих до дослідження (довіреність та податкові накладні за переліком за період 2012- 2013 роки), виконані не ОСОБА_4 , а іншими особами.

Дослідивши положення ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.09.2016 р. по кримінальній справі № 646/8865/16-к, суд зазначає, що у вказаному судовому рішенні суд вказав, що прокурором ставиться питання щодо встановлення протиправності дій контрагентів ТОВ Українська нафто-газова компанія стосовно незаконності формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат з податку на прибуток підприємств, на що суд в ухвалі від 07.09.2016 р. зазначив про те, що у межах кримінального провадження № 0000174 від 03.08.2016 провадилось досудове розслідування тільки стосовно ОСОБА_4 і тільки стосовно кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 205 КК України.

За таких обставин суд в ухвалі від 07.09.2016 р. констатував, що не може надати оцінку законності чи незаконності, наявності підстав чи безпідставності формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат з податку на прибуток підприємствами - контрагентами ТОВ Українська нафто-газова компанія, оскільки б це призвело до порушення загальних засад кримінального судочинства.

Відтак, визнання ОСОБА_4 винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205 КК України з огляду на презумпцію невинуватості та індивідуальний характер юридичної відповідальності не призведе автоматично до встановлення фактів незаконності формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат з податку на прибуток підприємств контрагентами ТОВ Українська нафто-газова компанія.

Отже, суд зазначає, що обставини та висновки, викладені в ухвалі Червонозаводського районного суду міста Харкова Харківської області від 07.09.2016 року у справі №646/8865/16-к, не поширюються на предмет спору в даній справі, що розглядається.

Суд звертає увагу, що вирок щодо посадової особи контрагента, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності Позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правомірності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 31.10.2023 року по справі №820/3715/18.

Суд також зазначає, що Велика Палата Верховного Суду постановою від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 відступила від висновку Верховного Суду України у постанові від 01.12.2015 у справі №826/15034/17 (№21-3788а15) про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Щодо висновку експерта від 03 листопада 2016 року №426/1, згідно якого підписи від імені ОСОБА_4 (директор ТОВ Українська нафто-газова компанія) на первинних документах з Приватним акціонерним товариством Дніпровський металургійний завод виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою (особами).

Суд зазначає, що відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 996-ХIV відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що відповідальність, зокрема, за недостовірність відображених у первинних документах даних покладена саме на ту особу, яка склала та підписала ці документи. Відтак, кожен з учасників господарської операції відповідає лише за ті відомості, які до первинного документа вносив він сам. Таким чином, у приписах частини восьмої статті 9 Закону № 996-ХIV знайшов відображення принцип індивідуальної відповідальності платника податків.

Водночас, відсутні підстави перекладати на платника податків відповідальність за внесення до первинних документів недостовірних даних іншою особою. Інакше це буде суперечити принципу індивідуальної відповідальності та визначеним у статті 16 ПК України обов`язкам платника податків, до яких не віднесено те, що останній повинен дбати про правомірність податкового обліку контрагента.

У пункті 103 постанови Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 сформулювано висновок про те, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Отже, якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

Сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті (пункт 109 постанови).

Також, має бути врахована фактична можливість платника податків усвідомлювати той факт, що від імені задекларованого в первинних документах суб`єкта господарювання діють неуповноважені особи. Мають бути наявні докази того, що законними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних первинних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у достовірності складених іншими особами первинних документів. Інакше тлумачення норм податкового законодавства фактично перекладає обов`язок здійснення податкового контролю на самих платників податків.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач самостійно склав первинні документи та вніс до них недостовірну інформацію щодо придбаного товару та/або щодо їх постачальників; що КП ХТМ було обізнане щодо недостовірності даних про постачальників товарів в первинних документах, на підставі яких сформував показники податкового обліку щодо сум податкового кредиту. В матеріалах справи відсутні докази, що у позивача були обґрунтовані підстави сумніватись у достовірності відомостей в первинних документах щодо постачальників. Доводів такого змісту, так само як і доводів, що позивач діяв без належної обачності, використовуючи первинні документи для цілей податкового обліку, відповідач не надав.

На час укладання та виконання договору контрагент позивача TOB Українська нафто-газова компанія був належним чином зареєстрований платником ПДВ та згідно ЄДР був зареєстрований за місцем знаходження, мав статус юридичної особи, мав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом, наділений правоздатністю та дієздатністю, мав право укладати з позивачем будь-які договори.

Згідно письмових пояснень представника позивача, вказані обставини щодо наявності спеціальної податкової правосуб`єктності TOB Українська нафто-газова компанія перевірялись позивачем на момент укладення спірного договору та виконання господарських операцій згідно даних ЄДРПОУ, записи в якому в силу положень ч.1,4 ст.10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вважаються достовірними; можуть бути використані у спорі з третьою особою та використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Щодо актів про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ Українська нафтогазова компанія (а.с.178-200, т.2), Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб`єкта господарювання, є відображенням дій працівників податкових органів, повноваження на здійснення яких прямо передбачено законодавством.

Дії з проведення зустрічної звірки та зі складання акта за їх результатами не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків, оскільки інформація, зазначена у такому акті, використовується податковими органами для інформаційно-аналітичного забезпечення їхньої діяльності і не зумовлює для платника податків змін у структурі податкових зобов`язань та податкового кредиту (постанова від 25.04.2018 у справі №804/3315/15, від 13.02.2018 у справі № 804/5864/14, але не виключно).

Вирішуючи спір по суті, суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не спростовують.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази, правомірності свого рішення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 19, 241-247, 255, 264, 293, 295, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові МГУ ДФС від 13.05.2016 року №, №, № , № , прийняті щодо Комунального підприємства "Харківські теплові мережі".

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

У повному обсязі рішення виготовлено 18.03.2024

Суддя Зоркіна Ю.В.