Справа № 500/877/24
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/877/24

20 березня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить:

визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області від 10.10.2023 №69 ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.07.1980; період навчання з 01.09.1977 по 26.07.1980 в Чернівецькому міському середньому професійно-технічному училищі №3; період роботи за 1985-2000 роки згідно довідки №3-109 від 12.02.2020; період здійснення догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 до сповнення 3-річного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулася до Відділу обслуговування громадян №12 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, надавши всі необхідні документи.

Однак, листом Відділу обслуговування громадян №12 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 11.10.2023 №1900-0215-5/43533 ОСОБА_1 направлено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 10.10.2023 №69, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком та не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.07.1980, оскільки запис про зміну прізвища та імені проведено з порушенням п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 №110 (відсутня дата видачі документа на підставі якого внесена зміна). Крім того, до страхового стажу не враховано: період навчання з 01.09.1977 по 26.07.1980, так як диплом НОМЕР_2 від 26.07.1980 видано ОСОБА_2 ; період роботи згідно довідки №3-109 від 12.02.2020, оскільки в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1985-2000 роки значиться ОСОБА_3 ; період здійснення догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 до сповнення 3-річного віку, так як в свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 від 02.11.1985 значиться мати ОСОБА_4 .

Саме ці підстави стали причиною звернення до суду із зазначеною заявою.

Ухвалою суду від 16.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 КАС України встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

07.03.2024 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Вказує, що у зв`язку з впровадженням екстериторіальності, заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 02.01.2024, була скерована в Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області для опрацювання.

В результаті розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було ухвалено рішення про відмову в призначенні пенсії від 10.10.2023 №69, з підстав, викладених в рішенні.

Згідно з наданими ОСОБА_1 , документами, її загальний страховий стаж складає 6 років 3 місяців 20 днів.

До страхового стажу не враховано наступні періоди:

- періоди роботи, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 28.07.1980, оскільки запис про зміну прізвища та імені проведено з порушенням вимог пункту 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 за №162, в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державного комітету СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 за №412 (надалі - Інструкція №162), чинної на дату заведення трудової книжки.

Аналогічна ситуація з неможливістю пов`язати імена " ОСОБА_5 ", " ОСОБА_6 ", " ОСОБА_7 " при врахуванні до стажу роботи періоду навчання з 01.09.1977 по 26.07.1980 (диплом НОМЕР_2 від 26.07.1980 видано ОСОБА_2 ), період роботи згідно довідки №3-109 від 12.02.2020 (в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1985 -2000 роки значиться ОСОБА_3 ) та часу догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею 3- річного віку (в свідоцтві про народження серії НОМЕР_4 від 02.11.1985 матір`ю записано ОСОБА_4 ).

В свідоцтві про одруження НОМЕР_5 від 21.09.1985 позивачка зазначена як ОСОБА_8 , а згідно паспортних даних (паспорт серії НОМЕР_6 ) записана як " ОСОБА_1 ".

Таким чином ОСОБА_1 , не було надано необхідних підтверджуючих документів по виявлених розбіжностях в документах, ні при поданні заяви про призначення пенсії за віком.

15.03.2024 ухвалою суду продовжено процесуальний строк розгляду справи №500/877/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії поза межами процесуального строку розгляду справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як видно із долученого до матеріалів справи змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 10.10.2023 №69 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Згідно з наданими документами страховий стаж становить 6 років 3 місяців 20 днів, а згідно частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у 2023 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 20 років, а у віці 65 років, за наявності страхового стажу від 15 років.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 28.07.1980, оскільки запис про зміну прізвища та імені проведено з порушенням вимог пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110 (відсутня дата видачі документа, на підставі якого внесена зміна).

Крім того до страхового стажу не враховано:

період навчання з 01.09.1977 по 26.07.1980, так як диплом НОМЕР_2 від 26.07.1980 видано ОСОБА_2 ;

період роботи згідно довідки №3-109 від 12.02.2020, оскільки в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1985-2000 роки значиться ОСОБА_3 ;

період здійснення догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 до сповнення 3-річного віку, так як в свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 від 02.11.1985 значиться мати ОСОБА_4 .

Заявницею надано свідоцтво про одруження НОМЕР_5 від 21.09.1985, в якому значиться ОСОБА_8

До страхового стажу враховано періоди роботи згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка форми ОК-5)

Таку відмову у призначенні пенсії за віком позивач вважає незаконною, так як вказані періоди її трудової діяльності підтверджені записами в трудовій книжці, іншими документами, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (далі - Закон №1058-ІV)

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2022 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

За положеннями частини другої вказаної статті у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), а саме, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці орган Пенсійного фонду вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Так, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.07.1980 ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_8 ) працювала в період з 28.07.1980 по 10.12.2006 на різних посадах. З 23.02.2007 по 18.02.2008 перебувала на обліку в Заліщицькому районному центрі зайнятості.

Слід зауважити, що на титульній сторінці трудової книжки вказано "Виправленому ОСОБА_8 на ОСОБА_9 на основі паспорта НОМЕР_6 вірити"

Як встановлено судом до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 28.07.1980, оскільки запис про зміну прізвища та імені проведено з порушенням вимог пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110 (відсутня дата видачі документа, на підставі якого внесена зміна).

На момент внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412 (далі - Інструкція №162), та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі - Інструкція №58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція №162.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення її трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з незарахуванням органом Пенсійного фонду до загального страхового стажу позивача періодів роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 28.07.1980, оскільки запис про зміну прізвища та імені проведено з порушенням вимог пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110 (відсутня дата видачі документа, на підставі якого внесена зміна).

На титульній сторінці трудової книжки вказано "Виправленому ОСОБА_8 на ОСОБА_9 на основі паспорта НОМЕР_6 вірити", поставлено підпис особи, відповідальної за введення трудової книжки та печатку підприємтсва.

Особу позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 засвідчено долученою до матеріалів справи копією паспорта НОМЕР_6 , виданого Заліщицьким РВУМВС України Тернопільській області 23.01.1999, тому в суду не виникає сумнівів щодо належності трудової книжки НОМЕР_1 від 28.07.1980 позивачу.

Суд також враховує, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо періодів роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження її трудового стажу.

За таких обставин суд приходить до переконання, що вказані обставини щодо відсутності дата видачі документа, на підставі якого внесена зміна на титульній сторінці трудової книжки ОСОБА_8 на ОСОБА_9 на основі паспорта НОМЕР_6 не можуть бути підставою неврахування періодів роботи за вказаною трудовою книжкою для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення трудової книжки і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Крім того до страхового стажу позивача не враховано:

період навчання з 01.09.1977 по 26.07.1980, так як диплом НОМЕР_2 від 26.07.1980 видано ОСОБА_2 ;

період роботи згідно довідки №3-109 від 12.02.2020, оскільки в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1985-2000 роки значиться ОСОБА_3 ;

період здійснення догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 до сповнення 3-річного віку, так як в свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 від 02.11.1985 значиться мати ОСОБА_4 .

З наданих документів видно, що ОСОБА_8 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Шершенівка, Борщівський район, Тернопільська область (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , видане 08.10.1960 Олексинською сільською радою Борщівського району Тернопільської області).

Період навчання позивача з 01.09.1977 по 26.07.1980 підтверджено дипломом НОМЕР_2 від 26.07.1980 виданим ОСОБА_2 , листом Вищого професійного училища №3 м. Чернівці від 18.12.2023 №275 про те, що ОСОБА_2 дійсно навчалася в Чернівецькому міському середньому професійно-технічному училищі №3 (наказом Міністерства освіти України №459 від 24.12.1997 училище реорганізовано у Вище професійне училище №3 м. Чернівці) в період 1977 по 1980 рік відповідно до наказів (наказ про зарахування №102-К від 10.09.1977 р.) по 28.07.1980 (наказ про відрахування №134-К від 28.07.1980). Також повідомлено, що ОСОБА_2 було видано диплом НОМЕР_2 , що підтверджується записом в поіменні книзі за порядковим номером №6063. Відомості на підставі яких документів, що посвідчують особу було видано вище вказаний диплом в освітньому закладі відсутній.

Аналогічну інформацію містить також довідка від 18.12.2023 №274, видана Вищим професійним училищем №3 м. Чернівці та запис в трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.07.1980.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження с. Шершенівка, Борщівський район, Тернопільська область уклала шлюб 21.09.1985 з ОСОБА_10 , після чого їй присвоєно прізвище " ОСОБА_11 ".

З чого можна зробити висновок, що у свідоцтві про народження дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 серії НОМЕР_3 від 02.11.1985 записана мати ОСОБА_4 .

Щодо незарахування періоду роботи згідно довідки №3-109 від 12.02.2020, оскільки в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1985-2000 роки значиться ОСОБА_3 , то суд зауважує, що вказаний період роботи з 30.03.1985 по 05.04.2000 підтверджено записами №№5-7 трудової книжки НОМЕР_1 від 28.07.1980.

Різні записи у вказаних документах щодо імені позивачки ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не спростовують факту належності їй трудової книжки, диплому, довідок та не є підставою для незарахування до страхового стажу спірних періодів.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідач в свою чергу не надав суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за спірні періоди і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо періодів роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

З врахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком №69 від 10.10.2023 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу позивача періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.07.1980; період навчання з 01.09.1977 по 26.07.1980 в Чернівецькому міському середньому професійно-технічному училищі №3; період роботи за 1985-2000 роки згідно довідки №3-109 від 12.02.2020; період здійснення догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення 3-річного віку підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За подання позовної заяви до суду, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією №12-1815912/1/С від 12.02.2024.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд позов задовольняє повністю, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсію за віком №69 від 10.10.2023 відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.07.1980; період навчання з 01.09.1977 по 26.07.1980 в Чернівецькому міському середньому професійно-технічному училищі №3; період роботи за 1985-2000 роки згідно довідки №3-109 від 12.02.2020; період здійснення догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення 3-річного віку.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в користь ОСОБА_1 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено і підписано 20 березня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.