Справа № 320/13847/23
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

при секретарі Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції про зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

29 лютого 2024 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому останній просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши учасників справи, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 13.09.2018 року №730-к/тр ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу проведення повних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя.

За період роботи в апараті Національного агентства ОСОБА_1 перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 22.07.2019 року по 10.01.2022 року. Приступила до виконання службових обов`язків з 11.01.2022 року.

Наказом Національного агентства від 28.02.2020 року №74/20 «Про упорядкування структури Національного агентства з питань запобігання корупції» ліквідовано Департамент перевірки декларацій та моніторингу способу життя.

Наказом НАЗК від 06.03.2020 року №85/20 «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Національного агентства з питань запобігання корупції» затверджено та введено в дію з 11.03.2020 року штатний розпис Національного агентства з питань запобігання корупції на 2020 рік.

Листом НАЗК від 07.10.2022 року №100-12/21643-22 позивачку повідомлено про ліквідацію Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя і попереджено про подальше звільнення у зв`язку зі скороченням займаної нею посади.

15.12.2022 року позивачці запропоновано всі наявні вакантні посади державної служби (як рівнозначні так і нижчі).

Від запропонованих посад позивачка відмовилась.

06.02.2023 року листом НАЗК запропонувало позивачці всі наявні вакантні посади державної служби. Від запропонованих посад позивачка знову відмовилась.

07.02.2023 року на електронну адресу ОСОБА_1 направлено відповідачем лист з переліком вакантних посад, відповідь на який необхідно було надати до 13.02.2023 року.

Позивачка не звернулась до НАЗК із заявою про переведення та не повідомила про прийняте нею рішення.

Наказом НАЗК від 14.02.2023 року №60-к/тр позивачку звільнено 14.02.2023 року з посади головного спеціаліста відділу проведення повних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя у зв`язку із скороченням посади відповідно до п 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про запобігання корупції» та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України №899-VIII «Про державну службу».

Позивач, вважаючи рішення відповідача про своє звільнення протиправним, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оці нку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до ч. 1,2 ст.1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з ч. І, 3 ст.5 Закону №889- VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

За правилами частини 1 статті 34 Закону №889- VIII призначення на посаду державного службовця здійснюється безстроково, крім випадків, визначених цим та іншими законами України.

Пунктом 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.

Підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наведені у статті 87 Закону №889-VIII.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Згідно ч.3 ст.87 Закону №889-VIII в редакції Закону №1285-1Х від 23.02.2021 року суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Як було встановлено судом першої інстанції, внаслідок проведених заходів щодо удосконалення організації роботи Національного агентства змінилась його організаційна структура, а саме: з метою підвищення ефективності діяльності в структурі було ліквідовано департаменти, управління, відділи, сектор та скорочено у зв`язку з цим низку посад.

Відповідно до п. 2 наказу Національного агентства від 28.02.2020 року №74/20 «Про упорядкування структури Національного агентства з питань запобігання корупції», Департамент перевірки декларацій та моніторингу способу життя було ліквідовано. До вказаного департаменту входив відділ проведення повних перевірок, посаду в якому обіймала позивачка.

Замість ліквідованого Департаменту утворено Управління проведення обов`язкових повних перевірок, до складу якого входить: перший та другий відділи, Управління проведення повних перевірок, до складу якого входить: перший та другий відділи, а також Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя, до складу якого входить: відділ контролю за своєчасністю подання декларацій, відділ моніторингу способу життя та відділ проведення спеціальних перевірок.

Внаслідок чого 07.10.2022 року (в період з 22.07.2019 року по 10.01.2022 року позивачка перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку), Національне агентство повідомило позивачку про наступне звільнення, у зв`язку із скороченням займаної нею посади.

Враховуючи, що на момент попередження про майбутнє звільнення позивачка перебувала у простої, що виник не з вини працівника, а також у період з 31.10.2022 року по 06.11.2022 року, з 07.11.2022 року по 10.11.2022 року, з 14.11.2022 року по 23.11.2022 року та з 24.11.2022 року по 12.12.22 року перебувала у стані тимчасової непрацездатності, Національне агентство 15.12.2022 року запропонувало позивачці всі наявні вакантні посади державної служби (як рівнозначні так і нижчі посади державної служби), загальна кількість запропонованих посад - 35, з яких: 27 посад головних спеціалістів та 8 посад провідних спеціалістів.

Від запропонованих вакантних посад позивачка письмово відмовилася, що безпосередньо підтверджується її підписом на листі від 15.12.2022 року №100-12/25052-22 та не заперечувалось в судовому засіданні.

Отже, виходячи із встановлених судами обставин у спірних правовідносинах вбачається, що відповідно до ст. 87 Закону №889-VIII відповідач під час попередження запропонував позивачці посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей за юридичним фахом відповідно до попередньої посади на державній службі позивачки, проте остання не виявила бажання їх зайняти.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2023 року Національне агентство листом №100-10/2416-23 повторно запропонувало позивачці всі наявні вакантні посади державної служби (32 посади головних спеціалістів та 7 посад провідних спеціалістів).

Водночас, позивачка відмовилася отримати примірник пропозицій вакантних посад та розписатися про ознайомлення із запропонованими пропозиціями.

Згідно п. 3 Порядку №1042, факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця (далі - протокол).

Протокол складається в довільній формі працівником державного органу, визначеним суб`єктом призначення або керівником державної служби, та повинен містити: 1) дату, час та місце складення протоколу; 2) підставу надіслання інформації або документів державному службовцю з посиланням на відповідну норму Закону; 3) дату, час та вид засобу телекомунікаційного зв`язку, за допомогою якого надіслано інформацію або документи державному службовцю; 4) контактні дані державного службовця, за якими надіслано інформацію або документи з використанням засобу телекомунікаційного зв`язку (номер телефону, адресу електронної пошти тощо); 5) короткий зміст інформації або документів, які надіслані державному службовцю; 6) найменування посади, прізвище та власне ім`я державного службовця, якому надіслано інформацію або документи; 7) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я працівника державного органу, який надіслав інформацію або документи державному службовцю; 8) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я уповноваженого працівника державного органу, який склав протокол; 9) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я керівника служби управління персоналом; 10) додатки до протоколу, що підтверджують факт надіслання інформації або документів (копію знімку екрану засобу телекомунікаційного зв`язку тощо) (п.4 Порядку №1042).

Протокол складається в одному примірнику та зберігається у службі управління персоналом (п.5 Порядку №1042).

На підтвердження цього факту працівниками Національного агентства 07.02.2023 року були складені акти (акти про відмову №1 та №2), як того вимагає Порядок №1042.

Отже, судова колегія доходить висновку, що відповідач діяв чітко у спосіб та у межах своїх повноважень, слідуючи нормам Закону №889-VIII та Порядку №1042.

Також, 07.02.2023 року Національне агентство направило на електронну адресу позивачки лист із переліком вакантних посад, в якому наголосило, що у разі згоди на одну із запропонованих посад позивачці необхідно буде письмово повідомити про це управління до 09 год. 30 хв. 13.02.2023 року.

Статтею 9-1 Закону №889-VIII визначено, що доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів.

Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Пунктами 2- 6 Порядку №1042 передбачено, що інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі.

Державний службовець, якому доведено інформацію або документи до відома, має право отримати завірену в установленому порядку копію відповідного протоколу.

Так як позивачка не звернулася до Управління із заявою про переведення, 14.02.2023 року відповідачем було видано оскаржуваний наказ про звільнення позивачки внаслідок скорочення займаної нею посади.

Дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач здійснив всі необхідні дії по проведенню процедури скорочення, як того вимагає ст. 87 Закону №889-VIII.

Судова колегія зауважує, що позивачка не вчинила жодних дій для ознайомлення з переліком вакантних посад, хоча відповідач пропонував їй таке ознайомлення і не один раз.

У разі ознайомлення з переліком вакантних посад, позивачка мала би можливість не погодитися із посадами, які зазначив відповідач у попередженні, написавши відповідну заяву та виявити бажання працювати на інших посадах, які є в переліку вакантних посад, що позивачкою зроблено не було.

До того ж, ані Законом №889-VIII, ані Порядком №1042 не передбачено порядок ознайомлення з переліком вакантних посад. Відтак, твердження позивачки, що відповідач їй повинен був саме направити перелік вакантних посад, колегія суддів не приймає до уваги.

Згідно зі ст. 87 Закону №889-VIIІ суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Так, до моменту звільнення позивачки відповідач пропонував вакантні посади, однак всі пропозиції відповідача залишились без уваги позивачки.

Слід також зазначити, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 87 Закону №889-VIII позивачці було виплачено вихідну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітних плат у розмірі 61 337,76 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 81 календарний день у розмірі 71 579,70 грн. та заробітну плату за період з 01.02.2023 року по 14.02.2023 року в розмірі 15 229,00 грн., всього 148 146,46 гривень. Отже, при звільненні з позивачкою, відповідно до вимог чинного законодавства, проведено повний розрахунок та видано трудову книжку.

З огляду на зазначене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірний наказ відповідача є таким, що відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та прийнятий з дотриманням приписів ст. 87 Закону №889-VIII, отже підстав для його скасування не вбачається.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.01.2023 року по справі №340/2871/21, від 13.10.2022 року по справі №240/10996/20, від 22.11.2022 року по справі №520/8522/20.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційним судом також враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено: 18 березня 2024 року.