Справа № 380/21873/23
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 рокусправа № 380/21873/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Рудницької Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Іваськевич Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Львівської обласної прокуратури (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Львівської обласної прокуратури від 11.08.2023 № 1370к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення представництва в суді прокуратури Львівської області тa органів прокуратури;

- поновити позивача з 18.08.2023 на посаді прокурора відділу забезпечення представництва в суді прокуратури Львівської області або на рівнозначній посаді прокурора у Львівській обласній прокуратурі;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.08.2023 по день ухвалення судового рішення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 11.08.2023 № 1370к позивач звільнений з посади прокурора відділу забезпечення представництва в суді прокуратури Львівської області та органів прокуратури на підставі рішення третьої кадрової комісії від 11.06.2020 № 29 про неуспішне проходження атестації відповідно до пп. 2 п. 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури".

Позивач вважає звільнення на підставі вказаної норми незаконним, покликаючись на порушення відповідачем вимог Закону України "Про прокуратуру", яким урегульований, зокрема, статус прокурорів, призначення їх на посади та звільнення з органів прокуратури. Зауважує, що у статті 51 цього Закону конкретизовані підстави для звільнення прокурора, серед яких відсутня така підстава, як рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Законом України "Про прокуратуру" взагалі не передбачено проходження атестації прокурором.

Разом з цим, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" для проведення атестації визначає чітку та однозначну умову - переведення (п. 7 Розділу II цього Закону).

Наголошує, що правовідносини щодо переведення на іншу роботу врегульовані статтею 32 КЗпП України, зокрема, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації можливе лише за згоди працівника

Позивач стверджує, що не подавав заяви/рапорта про переведення на іншу роботу.

Отже, на переконання позивача, його звільнено не з підстав, визначених Законом України "Про прокуратуру", що є порушенням гарантій незалежності прокурора, встановлених п. 1 ч. І ч. 3 ст. 16 цього Закону.

Крім того, пунктом 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" було передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади. Проте, рішенням Конституційного Суду № І-р (І1)/2023 від 01.03.2023, положення цього пункту визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

З урахуванням цього, позивач зазначає, що приймаючи рішення про звільнення позивача із займаної посади, відповідач порушив вимоги ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки не попередив ОСОБА_1 про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці.

Ухвалою від 22.09.2023 відкрито провадження в адміністративній справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 19.10.2023 о 14:00 год.

18.10.2023 відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, з огляду на таке.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" № 113-ІХ запроваджено реформування системи органів прокуратури. За приписами п. 7 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих, зокрема, у регіональних прокуратурах та місцевих прокуратурах можуть бути переведені на посаду прокурора обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Отже, проведення атестації прокурорів було визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась, зокрема, усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Відповідач стверджує про подання ОСОБА_1 10.10.2019 на ім`я Генерального прокурора заяви про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію. Отже, позивач надав персональну згоду на те, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених п. 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, його буде звільнено з посади прокурора. Така згода є усвідомленням наслідків неуспішного проходження атестації.

11.06.2020 Третя кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийняла рішення № 29 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 . Позивач оскаржив це рішення у судовому порядку. Постановою Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 380/9202/20 суд касаційної інстанції дійшов висновку про обгрунтованість рішення Третьої кадрової комісії від 11.06.2020 № 29.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що у спірних правовідносинах позивач знаходився у стані повної правової визначеності, позаяк, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, він не міг не усвідомлювати юридичних наслідків не проходження чи неуспішного проходження атестації.

Крім того, відповідач зазначив, що законодавцем внесені зміни до статей 32 та 40 КЗпП України. Так, згідно з ч. 5 ст. 32 КЗпП України переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч. 2 цієї статті, статей 42, 42-1, ч.ч. 1-3 ст. 49-2, ст. 74, ч. 3 ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Також частиною 5 ст. 51 Закону "Про прокуратуру" № 1697-VII визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Норми Законів № 1697-VII та № 113-ІХ, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі КЗпП України.

Поряд з цим, рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)2023 визнаний неконституційним пункт 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ, який стосується персонального попередження про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII та не розповсюджується на правовідносини щодо звільнення прокурорів у зв`язку із неуспішним проходженням атестації.

Відтак, наказ керівника Львівської обласної прокуратури від 11.08.2023 № 1370к про звільнення ОСОБА_1 прийнятий відповідачем у межах повноважень та у відповідності до норм чинного законодавства, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Протокольною ухвалою від 19.10.2023 розгляд справи відкладений на 22.11.2023 о 14:00 год.

23.10.2023 позивач подав відповідь на відзив, у якій заначив, що підставою для прийняття оспорюваного наказу підпункт 2 п. 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, за правилами якого прокурори звільняються з посади прокурора за наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

У той же час, пунктом 7 цього розділу передбачено, що прокурори можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, лише у разі успішного проходження ними атестації Тобто, за вимогою наведеної норми для проведення атестації визначено чітку та однозначну умову - переведення (у даному випадку - переведення на посаду прокурора в обласну прокуратуру).

Як вважає позивач, правовідносини щодо переведення на іншу роботу врегульовані статтею 32 КЗпП України, яка передбачає надання працівником згоди на переведення на іншу роботу. Позивач подав Генеральноу прокурору заяву відповідно до п. 10 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ про переведення на посаду прокурора в обласну прокурату Львівської області. Іншої заяви позивач не подавав. Дана обставина не заперечується відповідачем.

Разом з цим, порядок переведення прокурора на посаду до іншого органу прокуратури врегульований статтею 38 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII, в силу якої прокурор може бути переведений за його згодою до іншого органу прокуратури за результатами конкурсу, який передбачає оцінку професійного рівня, досвіду, морально-ділових якосте прокурора та перевірку його готовності до здійснення повноважень в іншому органі прокуратури Тобто, ч. ч. 1 - 4 статті 32 КЗпП України визначає загальні вимоги до переведення, у той час, як стаття 38 Закону України "Про прокуратуру" - особливості переведення прокурорів. Наведені норми не є взаємовиключними, а лише доповнюють одна одну.

На думку позивача, у даному випадку відсутні підстави як для переведення, так і для проведення атестації, а тому доводи відповідача про необхідність застосування у спірних правовідносинах Закону № 113-ІХ ґрунтуються виключно на довільному трактуванні відповідачем наведених правових норм.

25.10.2023 відповідач надіслав заперечення на відповідь на відзив, зазначивши, що у заяві ОСОБА_1 від 10.10.2019 про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію вказано, що на підставі п. 10 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" позивач просить перевести його на посаду прокурора в обласній прокуратурі і для цього допустити до проходження атестації. З умовами та процедурами проведення атестації, визначеними у Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженому наказом Генерального прокурора ОСОБА_1 ознайомлений та погоджується.

Також, у заяві від 10.10.2019 позивач підтверджує, що він усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених п. 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону, його буде звільнено з посади прокурора.

З приводу доводів позивача про недотримання відповідачем вимог ст. ст. 32, 40, 49-2 КЗпП України варто зазначити, що законодавцем внесені зміни до ст. 32 та 40 КЗпП України. Так згідно з ч. 5 ст. 32 КЗпП України переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч. 2 цієї статті, ст. 42, 42-1, ч. 1, 2 і 3 ст. 49-2, ст. 74, ч. 3 ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Протокольною ухвалою від 22.11.2023 строк підготовчого засідання продовжений на 30 днів. Розгляд справи відкладений на 03.01.2024 о 11:00 год.

Ухвалою від 03.01.2024 закрито підготовче провадження. Розгляд справи по суті призначений на 25.01.2024 о 13:30 год.

Протокольною ухвалою від 25.01.2024 розгляд справи відкладений на 22.02.2024 о 14:00 год у зв`язку із неявкою позивача за поважних причин.

Протокольною ухвалою від 22.02.2024 розгляд справи відкладений на 07.03.2024 о 14:00 год.

У судовому засіданні 07.03.2024 позивач просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.03.2024 просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 07.03.2024 проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 з липня 1999 року обіймав різні посади прокурора Львівської обласної прокуратури.

З липня 2018 року ОСОБА_1 призначений на посаду прокурора відділу забезпечення представництва в суді прокуратури Львівської області.

11.06.2020 Третя кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийняла рішення № 29 про неуспішне проходження прокурором відділу забезпечення представництва в суді прокуратури Львівської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування.

ОСОБА_1 оскаржив рішення Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 11.06.2020 № 29 до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі №380/9202/20 позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора задоволений частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 11.06.2020 № 29 Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Також рішенням від 09.06.2021 у справі № 380/9202/20 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 12.06.2020, яке викладене в протоколі № 21-з про відмову у задоволенні заяви про повторне складення іспиту.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2021 у справі №380/9202/20 скасоване рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 в частині відмови в задоволенні позову.

Визнано протиправним та скасовано рішення Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 12.06.2020, яке викладене в протоколі № 21-з про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про повторне складення іспиту.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі № 380/9202/20 залишене без змін.

Постановою Верховного Суду від 27.07.2023 2021 у справі № 380/9202/20 скасовані рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2021.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій, рішень та зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.

Наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 11.08.2023 № 1370к прокурора відділу забезпечення представництва в суді прокуратури Львівської області ОСОБА_1 звільнено з посади та органів прокуратури з 18.08.2023 на підставі рішення кадрової Комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури").

Підставою для прийняття наказу від 11.08.2023 № 1370к зазначено постанову Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 380/9202/20 та рішення Третьої кадрової комісії від 11.06.2020 № 29.

Вважаючи протиправним наказ від 11.08.2023 № 1370к, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII).

Статтею 16 Закону № 1697-VII визначені гарантії незалежності прокурора, зокрема, особливий порядок його призначення на посаду, звільнення з посади та інші.

Згідно із ч. 3 ст. 16 Закону № 1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

25.09.2019 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX (далі-Закон № 113-ІХ), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із п. 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" № 1697 від 14.10.2010.

За приписами п. 7 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Таким чином, у зв`язку з реформуванням органів прокуратури та створення Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур Закон № 113-ІХ визначив успішне проходження прокурорами атестації як необхідну і обов`язкову умову для переведення до них з раніше діючих Генеральної прокуратура України, регіональних, місцевих прокуратур.

За змістом п. 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом обіймають посади, зокрема, в місцевих прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї з таких підстав, зокрема, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури.

Відповідно до пунктів 7-17 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", наказом Генерального прокурора України від 03.10.2019 № 221 затверджений Порядок проходження прокурорами атестації (далі-Порядок № 221).

Пунктом 6 розділу V Порядку № 221 передбачено, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника обласної прокуратури про звільнення відповідного прокурора з посади та органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону.

Так, суд встановив, що ОСОБА_1 11.06.2020 проходив атестацію, за результатами якої Третя кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур 11.06.2020 прийняла рішення № 29 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Ухвалюючи постанову від 27.07.2023 у справі № 380/9202/20 Верховний Суд зазначив, "…6. 10.10.2019р. позивач подав заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію, в зв`язку з чим його допущено до проходження атестації прокурорів…

…15. Згідно з протоколом № 12-і від 11.06.2020р., Рішенням № 29 від 11.06.2020р. "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора" третя кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур, керуючись п. 13, 17 розділу 2 "Прикінцеві і перехідні положення", Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи прокуратури", п.6 розділу 1 п. 5 розділу 2 Порядку проходження прокурорами атестації № 221 від 03.10.2019р., дійшла висновку, що за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, прокурор відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Львівської області ОСОБА_1 набрав 57 балів, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту, а тому не допускається до проходження наступних етапів атестації…".

У постанові від 27.07.2023 у справі № 380/9202/20 суд касаційної інстанції також зазначив, що:

"69. Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання вимог Закону №113-IX та Порядку № 221 10.10.2019р. року позивач подав заяву про переведення на посаду прокурора в обласну прокуратуру, брав участь у проведенні атестації.

70. Зміст вказаної заяви свідчить про те, що позивач надав згоду на проходження атестації, погодився з умовами та процедурами її проведення, що передбачені Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим Генеральним прокурором, а також усвідомлював наслідки неуспішного проходження ним атестації, в тому числі у вигляді звільнення з посади прокурора.

71. Отже, подавши заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію, позивач тим самим підтвердив, що він ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації, погодився на їх застосування та, маючи відповідну фахову освіту і досвід професійної діяльності, розумів правові наслідки не проходження атестації та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом № 113-IX…

…73. Так, в силу приписів підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури...

...75. Отже, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посади, тобто спричиняє для особи негативні юридичні наслідки у вигляді її звільнення з публічної служби…

...96. Аналізуючи вказане, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржуване позивачем рішення кадрової комісії є обґрунтованим, мотивованим, містить посилання на нормативно-правові акти, обґрунтування щодо набрання позивачем за результатами складання іспиту у формі тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора 57 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, а тому підстави для його скасування відсутні…".

Отже, судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлені такі обставини:

- подання ОСОБА_1 заяви від 10.10.2019 про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію з власної волі;

- законність рішення Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 11.06.2020 № 29 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ;

- рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посади, тобто спричиняє для особи негативні юридичні наслідки у вигляді її звільнення з публічної служби.

Зважаючи на приписи ч. 4 ст. 78 КАС України, встановлені постановою Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 380/9202/20 обставини не потребують дослідженню та доказуванню при розгляді цього спору.

Законом України "Про внесення змін до розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" щодо окремих аспектів дії перехідних положень" від 15.06.2021 № 1554-ІХ, внесені зміни до розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" № 113-ІХ.

Згідно з підпунктом 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX (у редакції Закону № 1554-ІХ, чинній на час виникнення спірних правовідносин), прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з такої підстави, як рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Таким чином, починаючи з дати ухвалення Верховним Судом рішення у справі №380/9202/20, набуло чинності рішення Третьої кадрової комісії № 29 "Про неуспішне проходження прокурором атестації", яке було підставою для прийняття наказу від 11.08.2023 № 1370к про звільнення ОСОБА_1 .

Тобто, починаючи з 27.07.2023 позивач вважався таким, що не пройшов атестацію.

Варто також зауважити, що Верховний Суд з приводу звільнення прокурорів у зв`язку із прийняттям рішень кадровими комісіями про неуспішне проходження атестації за пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII сформував сталу позицію, що підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1-4 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX (у редакції, чинній до внесених змін Законом № 1554-ІХ), зокрема, за наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації; і Закон не вимагає додаткової підстави для звільнення.

Беручи до уваги наведені вище обставини, суд погоджується із доводами відповідача про те, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади, тобто спричиняє для нього негативні юридичні наслідки у вигляді звільнення з публічної служби.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України в частині не попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення враховуючи рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(II)/2023, суд відмічає про таке.

Пунктом 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX визначено, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

25.09.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX, яким внесені зміни до ряду Законів України.

Також 25.09.2019 набули чинності зміни до статей 32 та 40 Кодексу Законів про працю України, внесені Законом від 19.09.2019 № 113-ІХ, якими статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус".

Стаття 40 доповнена частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус".

Відповідно до ч. 5 ст. 51 Закону № 1697-VII на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(II)/2023 у справі № 3-5/2022(9/22) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX.

У постанові від 12.10.2023 у справі № 360/7719/21 Верховний Суд зазначив, що "…правовідносини, які пов`язані з проходженням прокурором публічної служби та звільнення з підстав, визначених підпунктами 1-4 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, урегульовані спеціальними законодавчими актами, тобто з 25.09.2019 саме Закон № 113-IX, а не КЗпП України, поширюється на ці правовідносини.

Такі висновки Верховного Суду ґрунтуються на тому, що пунктами 1, 21 розділу І Закону №113-ІХ внесені зміни до КЗпП України та Закону № 1697-VII, зокрема, статтю 40 КЗпП України доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус".

Крім того, згідно із ч. 5 ст. 51 Закону № 1697-VII на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Разом із тим предметом конституційного контролю був винятково пункт 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, а відповідність Конституції України інших приписів цього Закону, зокрема й тих, що визначають умови та порядок проведення атестації прокурорів, у цьому конституційному провадженні не перевірялася.

Своєю чергою визнання пункту 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX неконституційним та втрату ним чинності з дня ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом не означає, що відповідні правовідносини, пов`язані із звільненням прокурора з посади, з цього моменту автоматично регулюються положеннями загального трудового законодавства, з огляду на вищевказані положення спеціального закону з урахуванням внесених ним змін до відповідних норм КЗпП України.

Таким чином висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 не впливають на оцінку застосування судами при вирішенні спірних правовідносин норм Закону № 113-IX, які не були предметом конституційного контролю у вказаному Рішенні".

Беручи до уваги ту обставину, що підпунктом 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX прямо передбачено звільнення прокурорів у зв`язку із наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та органів прокуратури виданий відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування задоволенню не підлягають.

Оскільки суд дійшов висновку про законність наказу від 11.08.2023 № 1370к, то відсутні підстави для задоволення позову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу забезпечення представництва в суді прокуратури Львівської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач належними та допустимими доказами довів законність прийняття оспорюваного наказу.

Натомість, позивач належними доказами не спростував доводів відповідача про наявність підстав для його звільнення.

Зважаючи на предмет правового регулювання, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, відтак, відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 371 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Львівської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15 березня 2024 року.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна