Справа № 460/2871/24
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
20 березня 2024 року м. Рівне №460/2871/24
Суддя Рівненського окружного адміністративного суду Щербаков В.В., розглядаючи матеріали адміністративного позову ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність Рівненського обласного територіального центру комплектації та соціальної підтримки із не виготовлення та не подання Головному управлінню пенсійного фонду України довідки у відповідності до вимог ст.ст. 9, 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», вимог ст.ст. 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».
3. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненський області щодо не вжиття заходів для усунення порушень моїх прав при отриманні матеріалів на призначення пенсії згідно Закону України №2262-ХІІ; не користування правами перевірки довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії військовослужбовцю, оскільки довідку від Рівненського обласного територіального центру комплектації та соціальної підтримки, в яких визначено розмір грошового забезпечення для призначення пенсії, не отримано; не проведення індексації пенсії з 01.03.2024 року; обмеження пенсії уявним максимальним розміром; тощо.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненський області на підставі наданих довідок Рівненським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки провести перерахування розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 року та з 0101.2024 року у бік збільшення її розміру.
5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненський області провести індексацію пенсії і її виплату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 р. N 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» з 01 березня 2024 року.
6. Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону надати перескладену Позивачу про розмір посадового окладу по посаді заступника військового прокурора Рівненського гарнізону Західного регіону України за відповідною (прирівняною) посадою заступник керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону станом на 01.01.2023 року і станом на 01.01.2024 року відповідно до вимог ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» до прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі, відповідно, 87 230 грн. і 98 410 грн.
7. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненський області підготовку документів для перерахування і виплати пенсії ОСОБА_3 проводити з 01.03.2023 і з 01.03.2024 року без обмеження максимальним розміром пенсії, та враховувати це в майбутніх перерахуваннях пенсії.
Згідно з п.3 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Перевіривши відповідність позовної заяви ст.160, 161 КАС України суддя встановив наступне.
Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за цим позовом, суд виходить з наступного.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову у даній справі є, одночасно вимога про визнання протиправною бездіяльності Рівненського обласного ТЦК та СП щодо не виготовлення та не оформлення всіх необхідних документів для призначення пенсії позивачу, зокрема довідки про розмір грошового забезпечення та зобов`язання вчинити відповідні дії, визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо не перевірки довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії військовослужбовцю, оскільки довідку від Рівненського обласного територіального центру комплектації та соціальної підтримки, в яких визначено розмір грошового забезпечення для призначення пенсії, не отримано.

При цьому в позовній заяві презюмується, що перерахунок пенсії органами пенсійного фонду можливо виключно після надходження документів від роботодавця позивача, хоча на час звернення до суду такі документи пенсійному фонду адресовані не були.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення індексації пенсії та обмеження розміру пенсії максимальним розміром.

При цьому, позивачем заявлено також вимоги про зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надати перескладену Позивачу про розмір посадового окладу по посаді заступника військового прокурора Рівненського гарнізону Західного регіону України за відповідною (прирівняною) посадою заступник керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону станом на 01.01.2023 року і станом на 01.01.2024 року відповідно до вимог ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» до прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі, відповідно, 87 230 грн. і 98 410 грн, при цьому, будь які дії чи бездіяльність Спеціалізованої прокуратури позивачем не оскаржуються.

Відтак, наявні 3 окремі позовні вимоги до різних відповідачів.

Водночас, ч.1 ст.21 КАС України передбачено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд вважає, що оскаржувані дії / бездіяльність щодо кожного з відповідачів є самостійними і такими, що не пов`язані між собою, позовна заява стосується різних правовідносин та містить окремі позовні вимоги, кожна з яких пов`язана з окремим публічно-правовим спором, який виник між сторонами, тобто, позовна заява є багатопредметною.

Таким чином, у випадку заявлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог до різних відповідачів , що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.

Підставою позову є юридичні факти, які наводяться позивачем на обґрунтування своєї матеріально-правової вимоги та які мають значення для судового захисту суб`єктивного права, тобто підстава позову - це частина позову, що відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, і докази, що підтверджують позов.

Підстави позову не можна ототожнювати з нормами права, на які посилається позивач. Зазначений висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, який зазначив, що під підставами позову, які може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини.

При цьому, цими обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин від характеру яких залежить правова кваліфікація спору.

Суд звертає увагу, що системний аналіз предмету та підстав позову свідчить про те, що правовідносини між позивачем та відповідачем не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, не є основними та похідними позовними вимогами, оскільки склались за різних обставин, за різного правового регулювання та на підставі різних дій суб`єкту владних повноважень.

Похідною вимогою в розумінні пункту 23 частини 1 статті 4 КАС України є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, суд не знаходить підстав для розгляду заявлених позовних вимог в межах одного позову, зважаючи на відсутність єдиного предмету спору у справі.

Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги є самостійними, стосуються різних відповідачів та різних підстав для звернення до суду, тобто обґрунтовуються різними доказами та підставами виникнення, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у ст. 172 КАС України.

Згідно з п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст. 172 цього Кодексу).

Враховуючи те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог і відсутні підстави для застосування положень ст. 172 КАС України, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 цього Кодексу.

Суд зазначає, що допущене позивачем порушення не є формальним, оскільки фактично унеможливлює розгляд справи за вимогами, не пов`язаними між собою підставою їх виникнення та відповідними доказами, а тому повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, оскільки останній не позбавлений права звернутись до суду повторно з окремими позовами, зміст позовних вимогах яких буде відповідати положенням КАС України.

Так, у п. 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22.10.1996; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13.07.1995, серія A, № 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28.05.1985).

У п. 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб" (див. рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Отже, передбачене ст. 169 КАС України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань.

З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, які встановлені КАС України, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачу з усіма доданими до неї документами.

Відповідно до частини восьмої ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Натомість, суд повторно зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись з окремими позовами до відповідачів.

Керуючись статтями 169, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу.

Відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію даної ухвали надіслати позивачу.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Щербаков