Справа № 320/8786/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8786/23 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської обласної військової адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною, незаконною, дискримінаційною бездіяльність у вигляді ненадання ОСОБА_1 відповіді Київською обласною військовою адміністрацією на його скаргу від 17.08.2022 на ім`я директора Департаменту соціального захисту населення Київської обласної військової адміністрації Мещана Ігоря Вікторовича, на його запит від 20.09.2022 на електронну поштову скриньку, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 Департаменту соціального захисту населення Київської обласної військової адміністрації, яка зазначена на офіційній сторінці департаменту у соціальній мережі фейсбук за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, на його скаргу від 07.11.2022 на ім`я Голови Київської обласної військової адміністрації Олексія Кулеби на електронну поштову скриньку, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зазначена на офіційній сторінці Київської обласної військової адміністрації у Всесвітній мережі Інтернет за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4;

- зобов`язати Київську обласну військову адміністрацію розглянути звернення ОСОБА_1 від 17.08.2022, від 20.09.2022 та від 07.11.2022 і надати на них відповідь на його поштову адресу, а саме: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з Держави України в особі Київської обласної військової адміністрації через Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві з єдиного рахунку Державного бюджету на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди у розмірі одного мільйона вісімдесяти п`яти тисяч чотирьохсот гривень 00 копійок та суму невиплаченої ОСОБА_1 допомоги на проживання за березень - квітень 2022 року у розмірі 4000,00 гривень;

- зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 з єдиного рахунку Державного бюджету України один мільйон вісімдесят дев`ять тисяч чотириста гривень 00 копійок.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Київської обласної військової адміністрації щодо ненадання відповідей на звернення ОСОБА_1 від 17.08.2022, від 20.09.2022 та від 07.11.2022.

Зобов`язано Київську обласну військову адміністрацію розглянути та надати відповіді на звернення ОСОБА_1 від 17.08.2022, від 20.09.2022 та від 07.11.2022.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині незадоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скаржник, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену в поставові від 28.09.2017 у справі № 369/5585/05-ц, зазначає, що відмовляючи у задоволенні заявлених вимог з підстав недоведеності спричинення шкоди, суд фактично поклав на позивача обов`язок довести наявність у нього душевних страждань з приводу порушення його права, що є неприпустимим з огляду на правову природу такого права, гарантії від порушень якого закріплені Конституцією України. Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував те, що моральна шкода, завдана позивачу, полягає у душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, окрім того, внаслідок дискримінації позивача відбулось приниження його честі та гідності.

Наприкінці, скаржник наголошує, що відповідно до вимог Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332, звертався безпосередньо та за допомогою поштового відділення до Управління соціального захисту населення Вишгородської міської ради у період з 29.04.2022 по 19.05.2022 з метою отримати допомогу на проживання за березень - квітень 2022 року, однак заступник начальника Управління відмовила у реєстрації такої заяви та повідомила, що Управління не отримувало поштового відправлення із відповідною заявою.

У доповненні до апеляційної скарги скаржник посилається на судову практику Верховного Суду, сформовану у постанові від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17, зокрема, згідно з якою відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської обласної військової адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії та витребувано з Київського окружного адміністративного суду матеріали справи №320/8786/23.

11 січня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 320/8786/23.

Після надходження матеріалів справи ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2024 року призначено розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської обласної військової адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії у порядку письмового провадження з 21 лютого 2024 року. Продовжено строк розгляду апеляційної скарги на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи.

18 березня 2024 року надійшов відзив Київської обласної військової адміністрації, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.07.2022 позивач звернувся до Національної соціальної сервісної служби України зі скаргою щодо призначення та виплати йому допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Листом від 26.07.2022 №0000-030201-Н/3804-2022/14140 Департамент адміністрування програм соціальної підтримки Національної соціальної служби України скерував скаргу позивача до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної військової адміністрації.

Не отримавши жодної відповіді на своє звернення, позивач 17.08.2022 звернувся до директора Департаменту соціального захисту населення Київської обласної військової адміністрації Мещана Ігоря Вікторовича із заявою, в якій просив вжити відповідних дій щодо відновлення його порушеного права на отримання допомоги на проживання, як внутрішньо переміщена особа, однак відповіді на своє звернення не отримав.

20.09.2022 позивач надіслав на електронну поштову скриньку, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1, Департаменту соціального захисту населення Київської обласної військової адміністрації запит, в якому просив повідомити дату та номер реєстрації його заяви від 17.08.2022 на ім`я директора Департаменту соціального захисту населення Київської обласної військової адміністрації Мещана Ігоря Вікторовича , однак відповіді на своє звернення не отримав.

У подальшому, 07.11.2022, позивач звернувся зі скаргою до Голови Київської обласної військової адміністрації, в якій просив вжити відповідних дій щодо відновлення його порушеного права на отримання допомоги на проживання, як внутрішньо переміщена особа та повідомив, що бездіяльність щодо розгляду його звернень нанесла йому майнову шкоду в розмірі невиплаченої допомоги за два місяці в сумі 4000,00 грн та моральну шкоду в розмірі 1053000,00 грн. Відповіді на скаргу позивач не отримав.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо розгляду його звернень, позивач звернувся з цим позовом до суду

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що відповідачем не надано достатніх доказів розгляду звернень позивача у порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян", що є підставою для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності Київської обласної військової адміністрації щодо ненадання відповідей на звернення ОСОБА_1 від 17.08.2022, від 20.09.2022 та від 07.11.2022 та зобов`язання надати відповіді.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначив, що позивачем не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем. Щодо вимоги про стягнення суми невиплаченої допомоги на проживання за березень - квітень 2022 року у розмірі 4000,00 гривень, суд дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає як безпідставна, оскільки ОСОБА_1 з особистим зверненням чи заявою на призначення такої допомоги не звертався.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та стягнення суми невиплаченої допомоги на проживання за березень - квітень 2022 року у розмірі 4000,00 гривень та зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 з єдиного рахунку Державного бюджету України один мільйон вісімдесят дев`ять тисяч чотириста гривень 00 копійок.

Питання відшкодування моральної шкоди врегульовано статтею 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі № 761/13137/16-ц, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 25 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Водночас у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 26.11.2020 у справі № 826/18130/16.

Скаржник зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, а також, на переконання позивача, відповідач внаслідок дискримінації принизив його честь та гідність.

Однак вказані аргументи не є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки не доводять, що порушення мали наслідки, які досягли рівня страждань чи приниження.

Подібна правова позиція за подібних обставин викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 280/6460/19.

Окрім того, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували виникнення у нього розладів здоров`я, стресового стану тощо після вчинення відповідачем оскаржуваної бездіяльності, зокрема, доказів звернення до медичних установ та довідок з них з відповідними діагнозами, виписки з історії хвороби тощо.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачем не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, то підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди відсутні.

Посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17, не заслуговує на увагу, оскільки такі висновки сформовані за іншого правового регулювання спірних правовідносин та за інших фактичних обставин справи.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь суму невиплаченої допомоги на проживання за березень - квітень 2022 року у розмірі 4000,00 гривень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332, у редакції постанови КМ України№ 457 від 16.04.2022 (далі - Порядок), допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 р. включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (далі - Портал Дія). Заява про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 може бути також подана до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг.

Отже, для отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, необхідно мати статус такої особи та подати заяву про надання вказаної допомоги через Портал Дія або до відповідного органу (посадової особи) з питань соціального захисту населення.

Позивач зазначає, що за допомогою на проживання за березень - квітень 2022 року звернувся до відповідних органів до 30.04.2022, однак йому відмовлено у реєстрації такої заяви.

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи листів Виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 28.07.2022 №2-31/470, Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 04.08.2022 №85 вбачається, що ОСОБА_1 з особистим зверненням чи заявою на призначення такої допомоги не звертався.

Доводи позивача про те, що він безпосередньо звертався до Виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області та Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області з відповідною заявою, а також за допомогою поштового відділення, не підтверджується жодними доказами, тому колегія суддів їх не приймає.

Отже, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність вимоги позивача про стягнення на його користь суми невиплаченої допомоги на проживання за березень - квітень 2022 року у розмірі 4000,00 гривень.

Що стосується клопотання від 11.03.2024 позивача про долучення доказів, а саме: листа №7624/36.01/36.04.02-2022 від 27.11.2022 Департаменту соціального захисту населення Київської обласної військової адміністрації, яким повідомлено позивача про нарахування йому за березень - квітень 2022 року допомоги на проживання у розмірі 4000,00 гривень, то колегія суддів відмовляє у його задоволенні, з огляду на таке.

Згідно з п. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів констатує, що лист №7624/36.01/36.04.02-2022 від 27.11.2022 Київської обласної військової адміністрації є фактично дослідженням нового доказу, проте позивач не зазначає обставин з посиланнями на докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Тому, під час розгляду цієї апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не бере до уваги наданий скаржником лист.

Позовна вимога про зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 з єдиного рахунку Державного бюджету України один мільйон вісімдесят дев`ять тисяч чотириста гривень 00 копійок також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною вимогою від позовних вимог, які не задоволені судом. Також така позовна вимога не може бути задоволення на стадії апеляційного розгляду справи, оскільки Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві не є стороною у справі і суд апеляційної інстанції відповідно до положень КАС України на стадії апеляційного розгляду справи позбавлений можливості залучити Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві до участі у справі в якості відповідача.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права і висновки суду першої інстанції не спростовують, отже не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма