Справа № 280/656/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 березня 2024 року Справа № 280/656/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008 м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ), третя особа, - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі третя особа), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 22 вересня 2023 року №04 про відмову в призначення пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 07 вересня 2023 року.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що ГУ ПФУ в Миколаївській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 22 вересня 2023 року № 04, посилаючись на те, що позивачу не може бути зараховано до стажу роботи період її навчання та період роботи з жовтня 1981 року по лютий 1998 року, оскільки на відповідних довідках не міститься апостилю держави в якій вони видані, а у трудовій книжці позивача відсутня дата внесення зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ». Окрім того, за період роботи з 01 січня 1983 року по 22 травня 1986 року в підставах внесення запису про звільнення не зазначено номеру документа. Позивач зазначає, що весь період її навчання та період роботи з жовтня 1981 року по лютий 1998 року є підтвердженим належними, достовірними та достатніми доказами та має зараховуватися позивачу до її страхового стажу, що дає право на пенсію. Зауважує, що неможливість надання пенсійному органу документів з проставленням апостилю пов`язане не із діями позивача, а нерозривно пов`язане із обставинами непереборної сили. Вказує, що станом на дату її звернення до органів пенсійного фонду досягла пенсійного віку та мала необхідний страховий стаж понад 30 років, а відтак мала та має право на призначення пенсії за віком. Позов просить задовольнити.

Ухвалою судді від 29 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Також, вказаною ухвалою судді від ГУ ПФУ в Запорізькій області та ГУ ПФУ в Миколаївській області витребувано засвідчені належним чином копії звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії (із всіма доданими до нього документами), внаслідок розгляду якої прийнято оскаржуване в даній справі рішення про відмову у призначенні пенсії від 22 вересня 2023 року №04.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позову, зокрема зазначив, що документи, необхідні для призначення пенсії, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. ГУ ПФУ в Миколаївській області при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком не прийнято до розгляду довідку про укладання шлюбу № А-00240 від 02 серпня 2023 року, видану установою російської федерації щодо зміни прізвища з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_2 , оскільки з 01 серпня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді від 13 березня 1992 року, виданий документ є не установленої форми та не проставлено на ньому апостиль.

Також, відповідачем під час розгляду заяви про призначення пенсії не враховано документи, в яких зазначено прізвища " ОСОБА_4 " та " ОСОБА_2 ", а саме: диплом НОМЕР_2 від 14 липня 1981 року та довідку від 14 вересня 2023 року № 217 за період навчання з 01 вересня 1978 року по 14 липня 1981 року, зазначено прізвище " ОСОБА_4 "; трудова книжка НОМЕР_3 від 05 жовтня 1981 року за періоди протягом жовтня 1981 року лютого 1998 року. Також, відповідач акцентує увагу суду на тому, що на обкладинці трудової книжки позивача наявний запис про документ, на підставі якого внесено зміни прізвища з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_5 ". Водночас в записі про зміну прізвища не зазначено прізвища, які змінюються, та в підставі внесення запису відсутня дата документа. Також, до стажу позивача не зараховано період роботи з 03 січня 1983 року по 22 травня 1986 року, тому що не зазначено номер документа про звільнення. З огляду на те, що страховий стаж позивача склав 15 років 0 місяців 11 днів, у відповідача відсутні підстави для призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону № 1058. З огляду на вказане, у задоволенні позову просить відмовити.

Також, на виконання вимог ухвали судді від 29 січня 2024 року до суду разом із відзивом на позов надано витребувані документи.

20 лютого 2024 року на виконання вимог ухвали судді від 29 січня 2024 року від ГУ ПФУ в Запорізькій області надійшли витребувані ухвалою судді докази.

Третя особа проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, аналогічних підставам, викладених відповідачем у відзиві на позов. Вказує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22 вересня 2023 року № 304 про відмову Позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058, є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання його протиправним та скасування. В задоволенні позову просить відмовити.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

14 вересня 2023 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058).

Заява позивача про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області від 22 вересня 2023 року № 04 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону № 1058. Крім того, зазначено, що при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком не прийнято до розгляду довідку про укладання шлюбу № А-00240 від 02 серпня 2023 року, видану установою російської федерації щодо зміни прізвища з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_2 , оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді від 13 березня 1992 року, виданий документ є не установленої форми та не проставлено на ньому апостиль.

У зв`язку із вищевикладеним, Головним управлінням не враховано до заяви позивача документи, в яких зазначено прізвища " ОСОБА_4 " та " ОСОБА_2 ", а саме:

- диплом НОМЕР_2 від 14 липня 1981 року та довідку від 14 вересня 2023 року № 217 за період навчання з 01 вересня 1978 року по 14 липня 1981 року, зазначено прізвище " ОСОБА_4 ";

- трудова книжка НОМЕР_3 від 05 жовтня 1981 року за періоди протягом жовтня 1981 року лютого 1998 року.

Зокрема зазначено, що на обкладинці трудової книжки позивача наявний запис про документ, на підставі якого внесено зміни прізвища з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_5 ". Водночас в записі про зміну прізвища не зазначено прізвища, які змінюються, та в підставі внесення запису відсутня дата документа.

Також, до стажу позивача не зараховано період роботи з 03 січня 1983 року по 22 травня 1986 року, тому що не зазначено номер документа про звільнення.

Вказано, що страховий стаж позивача становить 15 років 0 місяців 11 днів.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 20 до 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою і другої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу починаючи з 01 січня 2025 по 31 грудня 2025 від 15 до 22 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п.8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Так, позивачу до страхового стажу не зараховано період навчання згідно з диплом НОМЕР_2 від 14 липня 1981 року та довідкою від 14 вересня 2023 року № 217 за період навчання з 01 вересня 1978 року по 14 липня 1981 року (у документах зазначено прізвище " ОСОБА_4 "), а також період роботи з жовтня 1981 року по лютий 1998 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 05 жовтня 1981 року, оскільки у наданій позивачем довідці про укладання шлюбу № А-00240 від 02 серпня 2023 року, виданою установою російської федерації щодо зміни прізвища з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_2 », не проставлено апостиль. Оскаржуване рішення, зокрема, містить посилання Закон України від 23 грудня 2022 року Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року як на підставу у відмові прийняття до уваги довідки про зміну прізвища без проставлення апостиля для зарахування до страхового стажу періоду навчання та частину періоду роботи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

У розумінні абзацу 22 статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 20 до 30 років.

Щодо вимоги відповідача про проставлення апостилю на документах, поданих до органів ПФУ разом із заявою про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що від народження позивачка мала прізвище ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_4 , копія якого міститься в матеріалах справи.

25 вересня 1982 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , внаслідок чого змінила прізвище на ОСОБА_2 . На підтвердження реєстрації зазначеного шлюбу позивачу видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 . Це підтверджується записом на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки серії НОМЕР_6 , засвідченим підписом керівника (голови) установи, в якій на той час працювала позивач та печаткою підприємства. Саме свідоцтво про шлюб не зберіглося. Згодом зазначений шлюб був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 від 13 лютого 1992 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Після розірвання шлюбу позивач залишила собі шлюбне прізвище ОСОБА_2 .

14 жовтня 2006 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , у зв`язку з чим змінила прізвище ОСОБА_2 на ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_8 , виданим Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 14 жовтня 2006 року. Це підтверджується записом на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки серії НОМЕР_6 , засвідченим підписом керівника (голови) установи, в якій на той час працювала позивач та печаткою установи.

Як зазначає позивач у своєму позові, у липні 2023 року листом відповідача при першому звернення із заявою про призначення пенсії ГУ ПФУ в Запорізькій області, звернено увагу позивача на необхідність надання свідоцтва про шлюб або свідоцтва про зміну прізвища з « ОСОБА_4 » на ОСОБА_2 ».

Проте, оскільки свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 не зберіглось, родичами її чоловіка одержано довідку Юр`євецької районної ради народних депутатів іванівської області № А-00240 від 02 серпня 2023 року про укладення шлюбу між позивачем та ОСОБА_7 .

Після чого, у вересні 2023 року позивач повторно звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про признання пенсії за віком, пакетом документів, який, зокрема містив вищезазначену довідку.

Однак, посилання на довідку про укладення шлюбу № № А-00240 від 02 серпня 2023 року, видану органом країни-агресора після початку повномасштабної збройної агресії, не задовольнило відповідача, оскільки, на його думку, для прийняття цієї довідки на ній мав бути проставлений апостиль.

Суд зазначає, що до 24 лютого 2022 року документи, видані державними органами російської федерації, приймалися в Україні без проставлення апостилю, оскільки вимогу про апостилювання знімала Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що була вчинена від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 липня 1994 року №240/94-ВР з подальшими протоколами до неї.

Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01 грудня 2022 року №2783-IX дію вказаної конвенції зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь, та Україна вийшла з конвенції. Відповідно до розділу II Закон №2783-IX набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 23 грудня 2022 року. Про зворотну дію в часі в тексті Закону №2783-IX не зазначено.

Разом з цим, Кабінет Міністрів України ухвалив постанову «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04 лютого 2023 року №107, якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, станом на дату видачі довідки про укладення шлюбу № А-00240 від 02 серпня 2023 року Україна вже не була учасницею Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року і конвенція вже не діяла (її дія ще не була зупинена) щодо України у відносинах з російською федерацією.

Водночас, оскільки станом на 24 лютого 2022 року довідки органів запису актів цивільного стану російської федерації приймалися на території України без спеціального посвідчення, в силу постанови КМУ від 04 лютого 2023 року №107 такі документи, видані після 23 грудня 2022 року (дата зупинення дії конвенції та виходу з неї України), належить і далі приймати на території України під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо).

Таким чином, відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання за дипломом НОМЕР_2 та довідкою від 14 вересня 2023 року № 217, а також періоду роботи з жовтня 1981 року по лютий 1998 року з посиланням на те, що на довідці про укладення шлюбу №А-06620 від № А-00240 від 02 серпня 2023 року не проставлено апостиль компетентним органом держави, в якій документ було складено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином підтверджено зміну прізвища із « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_2 ».

Інших зауважень щодо наявності підстав для не зарахування до страхового стражу періоду навчання позивача за диплом НОМЕР_2 від 14 липня 1981 року та довідкою від 14 вересня 2023 року № 217 за період навчання з 01 вересня 1978 року по 14 липня 1981 року оскаржуване рішення не містить.

З огляду на вказане, суд зазначає, що період навчання позивача за диплом НОМЕР_2 від 14 липня 1981 року та довідкою від 14 вересня 2023 року № 217 за період навчання з 01 вересня 1978 року по 14 липня 1981 року є повністю підтвердженим, та підлягає зарахуванню до її страхового стажу.

Щодо посилання відповідача на недоліки в окремих записах трудової книжки, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).

Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Слід зазначити, що до 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з приписами статті 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом статті 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року.

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 4.7 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як встановлено судом, що відповідачем в оскаржуваному рішенні, між іншого, зазначено про те, що період роботи з період з жовтня 1981 року по лютий 1998 року позивачу, окрім довідки без проставлення апостилю, не зараховано до страхового стажу у зв`язку із наявністю на обкладинці трудової книжки позивача запису про документ, на підставі якого внесено зміни прізвища з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_5 ". Водночас в записі про зміну прізвища не зазначено прізвища, які змінюються, та в підставі внесення запису відсутня дата документа.

Також, до стажу позивача не зараховано період роботи з 03 січня 1983 року по 22 травня 1986 року, тому що не зазначено номер документа про звільнення.

З цього приводу, суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд зазначає, що відсутність дати документа на підставі якого внесесено запис про зміну прізвища та номеру документа про звільнення не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.

Суд критично оцінює позицію відповідача у даній справі та зазначає, що, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудових книжок. Відповідачем не взято до уваги, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у ній. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення трудових книжках.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 лютого 2018 року (справа №677/277/17), від 17 липня 2018 року (справа №220/989/17), від 19 лютого 2019 року (справа №307/541/17).

Аналізуючи наведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи позивача мають бути зараховані до страхового стажу, оскільки недостовірності або інших ознак юридичної неточності якої не встановлено, а тому трудову книжку позивача, слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Таким чином, із наведеного суд дійшов висновку, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з жовтня 1981 року по лютий 1998 року відповідно до записів трудової книжки є протиправною, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою працівника.

Таким чином, оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 22 вересня 2023 року №04 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 22 вересня 2023 року №04 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком та зобов`язання ГУ ПФУ Миколаївській області зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01 вересня 1978 року по 14 липня 1981 року, період роботи з 05 жовтня 1981 року по 31 січня 1998 року відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 від 05 жовтня 1981 року, та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 14 вересня 2023 року.

Відповідно до приписів частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до приписів частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За таких обставин, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області, яким прийнято протиправне рішення на користь позивача стягується судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22 вересня 2023 року №04 про відмову в призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01 вересня 1978 року по 14 липня 1981 року відповідно до диплому НОМЕР_2 від 14 липня 1981 року та довідки від 14 вересня 2023 року № 217, період роботи з 05 жовтня 1981 року по 31 січня 1998 року відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 від 05 жовтня 1981 року, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14 вересня 2023 року, з урахуванням мотивувальної частини судового рішення у справі № 280/656/24.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008 м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 20 березня 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов