Справа № 500/7693/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7693/23

20 березня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, відповідач-2), в якому просить визнати протиправною та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.09.2023 року №08 про відмову в призначенні пенсії позивачу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_2 період роботи з 29.07.1980 по 30.05.1985 року, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та призначити пенсію за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із дати звернення із заявою про призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №08 від 29.09.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Позивач не погоджується з таким рішення, вважає його протиправним, так як слідує з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 з 29.07.1980 по 30.05.1985 працювала у Дніпропетровському головному ОРС Мінводгоспа УСРР. Позивач також зауважила, що не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу в позивача за спірний період.

Ухвалою суду від 01.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачам встановлено 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзивів на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Звернув увагу суду на тому, що згідно вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина перша ст. 26), право на призначення пенсії за віком мають особи, після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 30 років. Вказав, за результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18.07.1980 до страхового стажу не враховано період роботи з 29.07.1980 по 30.05.1985, так як запис про звільнення засвідчено не чітким відтиском печатки. Крім того, зазначив, що до страхового стажу період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 враховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка ОК-5). Таким чином, вважає, що позивачу було правомірно відмовлено у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Просить врахувати, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 25 років 03 місяці 18 днів, тому вважає, що у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону №1058 правомірно відмовлено.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову з аналогічних підстав, що і представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Також, вважає, що трудова книжка позивача оформлена з порушенням вимог Інструкції №162, та позивачем не надано інших документів для підтвердження стажу роботи, відтак, Головним управлінням не врахований період роботи, зазначений в трудовій книжці. Вважає, що в позивача відсутній стаж роботи 30 років, який дає право на призначення пенсії за віком у віці 60 років.

Судом встановлено, що 22.09.2023 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №08 від 29.09.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідач -2 у даному рішенні зазначив, що відповідно до п.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у 2023 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 30 років, у 2026 році будуть мати відповідно до п.2 цієї ж статті, - у віці 63 роки, за наявності страхового стажу від 23 років, а у віці 65 років, за наявності страхового стажу від 15 років. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18.07.1980, до страхового стажу не враховано період роботи з 29.07.1980 по 30.05.1985, так як запис про звільнення засвідчено не чітким відтиском печатки (не можливо ідентифікувати назву підприємства). Крім того, до страхового стажу період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 враховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка Форми ОК-5).

Про вказане рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.09.2023.

Не погоджуючись з рішенням відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та від 09.07.2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до положень ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Закону № 1058-IV.

Так, згідно з ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

Суд звертає увагу на тому, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Зокрема, у спірному випадку, позивач, серед іншого, просить зарахувати до її загального страхового стажу період роботи з 29.07.1980 по 30.05.1985, з приводу чого суд зазначає наступне.

Як слідує із записів трудової книжки від 18.07.1980 серії НОМЕР_1 , позивач з 29.07.1980 прийнята до Дніпропетровського головного ОРС Мінводгоспа УСРР, поваром 4 розряду, та 30.05.1985 звільнена за власним бажанням.

Тобто, на переконання суду, спірний період роботи позивача з 29.07.1980 по 30.05.1985. підтверджується записом у трудовій книжці позивача від 18.07.1980 серії НОМЕР_1

Проте, як слідує з спірного у даній справі рішення, відповідачем не зарахований вказаний період роботи, так як запис про звільнення засвідчено не чітким відтиском печатки (неможливо ідентифікувати назву підприємства).

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Відтак, на думку суду, дії відповідача щодо не зарахування стажу лише через нечіткий відтиск печатки (неможливо ідентифікувати назву підприємства) у записі про звільнення, є протиправними.

З огляду на це, суд вважає, що спірний період роботи позивача з 29.07.1980 по 30.05.1985 підлягає до зарахування до загального страхового стажу позивача.

В свою чергу, рішення відповідача - 2 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком у контексті частини другої ст.2 КАС України є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, так як при незарахуванні спірного періоду роботи позивача відповідач посилався лише на формальні неточності у записі (запис про звільнення засвідчено не чітким відтиском печатки (неможливо ідентифікувати назву підприємства).

Крім цього, вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, у сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, з метою захисту порушеного права позивача, слід також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2023 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №08 від 29.09.2023 про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 29.07.1980 по 30.05.1985.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2023 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 20 березня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження:майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 );

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (місцезнаходження:вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ,76018 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.