Справа № 500/7677/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/7677/23 пров. № А/857/2097/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року (судді Осташа А.В., ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Тернопіль повний текст рішення складено 15.01.2024) у справі №500/7677/23 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 17.11.2023 звернулося в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу від 17.11.2023 у ВП №72277842.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 08.03.2024 надіслало до апеляційного суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.

Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на примусовому виконанні у Відділі перебувають 2 виконавчі провадження: №72277162 з примусового виконання виконавчого листа виданого Полтавським окружним адміністративним судом від 05.06.2023 у справі №440/10375/22 про зобов`язання Головного управління ПФУ в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи: з 01червня 2007 року по 29 квітня 2008 року, з 16 червня 2008 року по 31 грудня 2011 року, з 01 січня 2012 року по 11 квітня 2013 року, з 16 квітня 2013 року по 14 червня 2013 року, з 25 липня 2013 року по 21 січня 2014 року та з урахуванням розміру заробітної плати (доходів) згідно з довідками: №1 від 01 липня 2008 року про доходи за 6-12 місяці за 2007 рік; №1 від 01 березня 2009 року про доходи за 2008 рік; №1 від 11лютого 2010 року про доходи за 2009 рік; №1 від 14 лютого 2010 року про доходи за 2010рік; №1 від 28 січня 2012 року про доходи за 2011 рік; №01 від 06 липня 2015 року про доходи за 2012 рік; №01 від 06 липня 2015 року про доходи за 1-4 місяці за 2013 рік; №2 від 22 січня 2014 року про доходи за 5-й місяць за 2013 рік; №3 від 15 січня 2014 року про доходи за 7-12 місяці за 2013 рік та № 72277842 з примусового виконання виконавчого листа виданого Полтавським окружним адміністративним судом від 05.06.2023 у справі №440/10375/22 про зобов`язання Головного управління ПФУ в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02 листопада 2022 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

17.07.2023 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено 2 постанови про відкриття виконавчого провадження №72277162 та №72277842 з примусового виконання вказаних вище виконавчих листів.

Постанови про відкриття виконавчого провадження боржником не оскаржувались.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0902-5/32261 від 02.08.2023 боржник стверджує, що на виконання рішення суду у справі №440/10375/22, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи: з 01червня 2007 року по 29 квітня 2008 року, з 16 червня 2008 року по 31 грудня 2011 року, з 01 січня 2012 року по 11 квітня 2013 року, з 16 квітня 2013 року по 14 червня 2013 року, з 25 липня 2013 року по 21 січня 2014 року та з урахуванням розміру заробітної плати (доходів) згідно з довідками: №1 від 01 липня 2008 року про доходи за 6-12 місяці за 2007 рік; №1 від 01 березня 2009 року про доходи за 2008 рік; №1 від 11лютого 2010 року про доходи за 2009 рік; №1 від 14 лютого 2010 року про доходи за 2010рік; №1 від 28 січня 2012 року про доходи за 2011 рік; №01 від 06 липня 2015 року про доходи за 2012 рік; №01 від 06 липня 2015 року про доходи за 1-4 місяці за 2013 рік; №2 від 22 січня 2014 року про доходи за 5-й місяць за 2013 рік; №3 від 15 січня 2014 року про доходи за 7-12 місяці за 2013 рік, повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та призначило йому пенсію за вислугу років. На підтвердження виконання було додано копію протоколу про призначення пенсії та розрахунок стажу ОСОБА_1 .

Державним виконавцем 19.09.2023 на адресу боржника направлено вимогу виконати рішення на підставі якого видано виконавчий лист №440/10375/22 Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2022 в частині зобов`язання Головного управління ПФУ в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи: з 01червня 2007 року по 29 квітня 2008 року, з 16 червня 2008 року по 31 грудня 2011 року, з 01 січня 2012 року по 11 квітня 2013 року, з 16 квітня 2013 року по 14 червня 2013 року, з 25 липня 2013 року по 21 січня 2014 року та з урахуванням розміру заробітної плати (доходів) згідно з довідками: №1 від 01 липня 2008 року про доходи за 6-12 місяці за 2007 рік; №1 від 01 березня 2009 року про доходи за 2008 рік; №1 від 11лютого 2010 року про доходи за 2009 рік; №1 від 14 лютого 2010 року про доходи за 2010рік; №1 від 28 січня 2012 року про доходи за 2011 рік; №01 від 06 липня 2015 року про доходи за 2012 рік; №01 від 06 липня 2015 року про доходи за 1-4 місяці за 2013 рік; №2 від 22 січня 2014 року про доходи за 5-й місяць за 2013 рік; №3 від 15 січня 2014 року про доходи за 7-12 місяці за 2013 рік.

Листом від 11.10.2023 №1900-0902-5/43667 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило, що врахування розміру заробітної плати згідно довідок про доходи ОСОБА_1 , при визначенні розміру його пенсії не може бути проведено, оскільки такі довідки видані підприємствами, які знаходяться на території російської федерації, а враховуючи те, що Україна та російська федерація вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому такі довідки враховані не можуть бути.

В подальшому, державним виконавцем 17.11.2023 на адресу боржника направлено вимогу виконати рішення на підставі якого видано виконавчий лист №440/10375/22 Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2022 в частині зобов`язання Головного управління ПФУ в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02 листопада 2022 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Листом від 24.11.2023 №1900-0902-5/50049 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно повідомило, що врахування розміру заробітної плати згідно довідок про доходи ОСОБА_1 , при визначенні розміру його пенсії не може бути проведено, оскільки такі довідки видані підприємствами, які знаходяться на території російської федерації, а враховуючи те, що Україна та російська федерація вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому такі довідки враховані не можуть бути.

Крім того, у даному листі орган ПФУ зазначив, що у наданих позивачем довідках зазначено суми сплаченого податку, однак не конкретизовано, які саме податки були сплачені, а тому у пенсійного органу немає підстав вважати, що вказані довідки підтверджують сплату страхових внесків у спірних періодах.

17.11.2023 державним виконавцем за невиконання рішення суду з примусового виконання виконавчого листа № 440/10375/22 виданого 05.06.2023 в частині зобов`язання Головного управління ПФУ в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02 листопада 2022 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні та вимоги державного виконавця від 19.09.2023, винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою державного виконавця, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 55 Конституції визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Положеннями статті 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Статтею 63 Закону №1404-VIII врегульовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною 1 статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

При цьому, частина 3 статті 63 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно з частиною 2 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вказаних норм слідує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 19.09.2019 у справі №686/22631/17 та від 07.11.2019 у справі №420/70/19.

У розглядуваній справі спірним моментом є та обставина, виконано чи не виконано в повному обсязі рішення суду зобов`язального характеру.

Згідно позиції позивача рішення суду виконано, оскільки в добровільному порядку було здійснено зарахування періодів стажу та призначено пенсію за вислугу років ОСОБА_1 щодо врахування розміру заробітної плати згідно довідок про доходи ОСОБА_1 , при визначенні розміру його пенсії не може бути проведено, оскільки такі довідки видані підприємствами, які знаходяться на території російської федерації. Враховуючи те, що Україна та російська федерація вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому такі довідки враховані не можуть бути. Окрім того, позивач стверджує, що суд в своєму рішенні зазначив, що питання призначення пенсії належить до дискреційних повноважень та виключної компетенції органу ПФУ.

Відповідач не погоджується із висновком пенсійного органу,оскільки рішення суду повністю не виконано, так як слідує зі змісту рішення суду, розгляд заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії повинен здійснюватися з урахуванням розміру заробітної плати (доходів) згідно з довідками: №1 від 01 липня 2008 року про доходи за 6-12 місяці за 2007 рік; №1 від 01 березня 2009 року про доходи за 2008 рік; №1 від 11лютого 2010 року про доходи за 2009 рік; №1 від 14 лютого 2010 року про доходи за 2010рік; №1 від 28 січня 2012 року про доходи за 2011 рік; №01 від 06 липня 2015 року про доходи за 2012 рік; №01 від 06 липня 2015 року про доходи за 1-4 місяці за 2013 рік; №2 від 22 січня 2014 року про доходи за 5-й місяць за 2013 рік; №3 від 15 січня 2014 року про доходи за 7-12 місяці за 2013 рік, чого боржник не зробив.

Колегія суддів вважає, що доводи відповідача є обґрунтованими та підтверджується обставинами, які встановлені рішенням суду, яке належить виконати.

Як видно зі змісту резолютивної частини рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/10375/22 від 12.01.2023 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправної бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 69 від 08 листопада 2022 року про відмову у призначенні пенсії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи: з 01 червня 2007 року по 29 квітня 2008 року, з 16 червня 2008 року по 31 грудня 2011 року, з 01 січня 2012 року по 11 квітня 2013 року, з 16 квітня 2013 року по 14 червня 2013 року, з 25 липня 2013 року по 21 січня 2014 року та з урахуванням розміру заробітної плати (доходів) згідно з довідками: № 1 від 01 липня 2008 року про доходи за 6-12 місяці за 2007 рік; № 1 від 01 березня 2009 року про доходи за 2008 рік; № 1 від 11 лютого 2010 року про доходи за 2009 рік; № 1 від 14 лютого 2010 року про доходи за 2010 рік; № 1 від 28 січня 2012 року про доходи за 2011 рік; № 01 від 06 липня 2015 року про доходи за 2012 рік; № 01 від 06 липня 2015 року про доходи за 1-4 місяці за 2013 рік; № 2 від 22 січня 2014 року про доходи за 5-й місяць за 2013 рік; № 3 від 15 січня 2014 року про доходи за 7-12 місяці за 2013 рік. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи: з 01 червня 2007 року по 29 квітня 2008 року, з 16 червня 2008 року по 31 грудня 2011 року, з 01 січня 2012 року по 11 квітня 2013 року, з 16 квітня 2013 року по 14 червня 2013 року, з 25 липня 2013 року по 21 січня 2014 року та з урахуванням розміру заробітної плати (доходів) згідно з довідками: № 1 від 01 липня 2008 року про доходи за 6-12 місяці за 2007 рік; № 1 від 01 березня 2009 року про доходи за 2008 рік; № 1 від 11 лютого 2010 року про доходи за 2009 рік; № 1 від 14 лютого 2010 року про доходи за 2010 рік; № 1 від 28 січня 2012 року про доходи за 2011 рік; № 01 від 06 липня 2015 року про доходи за 2012 рік; № 01 від 06 липня 2015 року про доходи за 1-4 місяці за 2013 рік; № 2 від 22 січня 2014 року про доходи за 5-й місяць за 2013 рік; № 3 від 15 січня 2014 року про доходи за 7-12 місяці за 2013 рік. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02 листопада 2022 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Тобто із резолютивної частини рішення суду, яке набрало законної сили випливає, що суд зобов`язав боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи саме з урахуванням розміру заробітної плати (доходів) згідно з довідками: № 1 від 01 липня 2008 року про доходи за 6-12 місяці за 2007 рік; № 1 від 01 березня 2009 року про доходи за 2008 рік; № 1 від 11 лютого 2010 року про доходи за 2009 рік; № 1 від 14 лютого 2010 року про доходи за 2010 рік; № 1 від 28 січня 2012 року про доходи за 2011 рік; № 01 від 06 липня 2015 року про доходи за 2012 рік; № 01 від 06 липня 2015 року про доходи за 1-4 місяці за 2013 рік; № 2 від 22 січня 2014 року про доходи за 5-й місяць за 2013 рік; № 3 від 15 січня 2014 року про доходи за 7-12 місяці за 2013 рік.

Таким чином, будь-які посилання позивача-апелянта на те, що довідки про розмір заробітної плати ОСОБА_1 не можуть бути враховані не заслуговують на увагу, оскільки їм вже надана оцінка рішенням суду, яке набрало законної сили, а всі дії боржника спрямовані на повторну оцінку правомірності довідок про заробітну плату стягувача, є нічим іншим як незгодою з прийнятим рішенням суду.

Крім того, суд враховує, що у мотивувальній частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду чітко описано, які довідки враховуються, а які не враховуються для зарахування періодів роботи ОСОБА_1 , а також вказано, що можлива несплата страхових внесків не є підставою для незарахування періодів роботи та неврахування довідок про заробітну плату.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що дані обставини свідчать про відсутність у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільської області поважних причин невиконання судового рішення.

Враховуючи наведені вище обставини, оскаржувану постанову від 17.11.2023 про накладення штрафу державним виконавцем було винесено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, з метою недопущення порушень положень Закону №1404-VIII.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відповідно правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі №500/7677/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 18.03.2024