Справа № 380/2970/24
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 рокусправа № 380/2970/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

Встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, у якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення №1847417- 2412-1320-UA0052876 від 18.07.2023 та №1-1320-UA0052876 від 18.07.2023 винесені Головним управлінням ДПС у Львівській області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що згідно з витягом з Державного реєстру на нерухоме майно №17076458 від 30.01.2014 він є власником нежитлової нерухомості - господарська будівля В-1, площею 852 кв.м., а також згідно з витягом з Державного реєстру на нерухоме майно №17073430 від 30.01.2014 нежитлової нерухомості - господарська будівля Б-1, площею 747,30 кв.м. У вказаних витягах не зазначено коду класифікації будівель у відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, водночас, згідно експлікації Технічного паспорта на господарські будівлі Б-1 та В-1, видані Львівським ОБТІ, вказані будівлі є фермою в якій утримуються сільськогосподарські тварини. На звернення позивача Інститут надав Висновок АС2 №2333305 від 29.11.2023, що господарська будівля В-1, площею 852 кв.м., та господарська будівля Б-1, площею 747,30 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до «Будівлі для тваринництва» та згідно коду класифікатора підпадає під 1271.1. Відповідно до рішення сесії Новояричівської сільської ради Львівського району Львівської області № 1502 від 09.07.2021 встановлено податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на 2022 рік. У вищевказаному рішенні сесії Новояричівської сільської ради та інформації «Будівлі для тваринництва» (код 1271.1.) взагалі не підлягає оподаткуванню. Вказаним рішенням встановлено ставку податку в розмірі 0,75 % лише на «Будівлі сільськогосподарського призначення інші» (код 1271.9). Відповідач безпідставно, без відповідного рішення органу місцевого самоврядування, всупереч вимогам ст. 266.5.1. Податкового кодексу України нарахував позивачеві податок на будівлі для тваринництва (код 1271.1.) в розмірі 0,75 %. Вищевказані будівлі знаходяться на земельних ділянках які, належать позивачеві на праві приватної власності з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Господарські будівлі В-1, площею 852 кв.м., та Б-1, площею 747,30 кв.м., використовується позивачем особисто (як фізичною особою сільськогосподарським товаровиробником) безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Вказані будівлі позивачем не здаються ні в оренду, ні лізинг, ні в позичку, чи інше користування жодним фізичним та юридичними особам, в тому числі і ФГ «Український стандарт» (ЄРДПУО 34510026). Згідно з статутом ФГ «Український стандарт» (ЄРДПУО 34510026) ОСОБА_1 є засновником вказаного господарства, видами діяльності якого є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11); (основний) вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (код КВЕД 01.13); розведення свиней (код КВЕД 01.46) та інші, а отже відноситься до категорії сільськогосподарського товаровиробника. Таким чином, вищевказані нежитлові будівлі - господарська будівля Б-1, та В-1 - ферма великої рогатої худоби, що належить позивачеві на праві власності, не є об`єктом оподаткування. Просив позов задовольнити.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивує тим, що Головним управлінням ДПС у Львівській області нараховано ОСОБА_1 податкові зобов`язання з податку на нежитлову нерухомість за податковий період 2022 рік та сформовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 18.07.2023 №1-1320-UA0052876 та №1-1320-UA0052876. У матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 займається постачанням будь-якої продукції. Відповідно до наявної податкової інформації ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки не перебуває на обліку як фізична особа-підприємець із здійсненням сільськогосподарської діяльності. До позовної заяви позивачем було надано експертний висновок АС2 №2333305 від 29листопада 2023 року, проте, не долучено додатку до матеріалів справи, який є невід`ємною частиною експертного висновку. Зазначає, що такий висновок не містить конкретно визначеного призначення будівлі. Вказує, що спірні податкові повідомлення-рішення прийнято податковим органом 18липня 2023 року за податковий період 2022 року, а експертний висновок видано лише 29 листопада 2023 року. Головне управління ДПС у Львівській області вважає, що на момент винесення податкових повідомлень - рішень у контролюючого органу були відсутні належні та допустимі докази, а саме експертний висновок, які свідчили б про те, що об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності ОСОБА_1 , належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства за кодом 1271 згідно державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. У зв`язку із тим, що відповідно до технічного паспорта господарських будівель Б-1 та В-1, що належать на праві власності ОСОБА_1 зазначено, що окрім ферми, знаходяться кладові, підсобні та службові приміщення, Головне управління ДПС у Львівській області нарахувало податкове зобов`язання за ставкою 0,75% за кодом 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші» згідно державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Зазначає, що позивач не був позбавлений права з моменту внесення змін до підпункту «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України згідно Закону України №2628-VIII від 23.11.2018 року, звернутися до ДП ДНДІАСБ щодо видачі експертного висновку. Вважає, що позивач не надав достатніх та належних доказів, які дали б змогу застосувати податкову пільгу встановлену п.п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Всебічно дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд встановив наступне.

Згідно з витягом з Державного реєстру на нерухоме майно №17076458 від 30.01.2014 ОСОБА_1 є власником нежитлової нерухомості - господарська будівля В-1, площею 852 кв.м., а також згідно з витягом з Державного реєстру на нерухоме майно №17073430 від 30.01.2014 нежитлової нерухомості - господарська будівля Б-1, площею 747,30 кв.м.

Тип об`єктів нерухомості визначається в залежності від його коду за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000.

Рішенням Новояричівської сільської ради «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2022 рік» від 09.07.2021 року для будівель сільськогосподарського призначення інші, що перебувають у власності фізичних осіб (код 1271.9) встановлено ставку податку в розмірі 0,75 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного(податкового)року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Головне управління ДПС у Львівській області нарахувало ОСОБА_1 податкові зобов`язання з податку на нежитлову нерухомість за податковий період 2022 рік та сформувало оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 18.07.2023 №1847417- 2412-1320-UA0052876 та №1-1320-UA0052876.

Позивач вважає вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, що зумовило звернення його до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України.

З 1.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким викладено у новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

1 січня 2016 року набрав чинності Закон України № 909-VIII від 24 грудня 2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 ПК України, було введено зміни до податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції 2017 року) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо:

- об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

- розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

- права на користування пільгою із сплати податку;

- розміру ставки;

- нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт «г» пункту 30.9 статті30 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України, податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Вказаною нормою встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небуть», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності.

Сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції. переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією (ст. 1 Закон) України „Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001- 2004 років від 18 січня 2001 року № 2238-ІІ1 (далі Закон № 2238)).

Крім того, до виробників сільськогосподарської продукції відносять юридичних осіб, фізичних осіб (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності (далі-КВЕД). Мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин (ст. 1 Закону України „Про сільськогосподарський перепис від 23 вересня 2008 року № 575-УІ).

Суд встановив, що господарські будівлі В-1, площею 852 кв.м., та Б-1, площею 747,30 кв.м. знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер :06:000:0067, належній позивачу на праві приватної власності згідно з державним актом серії ЯМ №104326 від 13.09.2012, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Законом № 2238 визначено, що продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг. Коди продукції сільського господарства та пов`язані з ним послуги визначені розділом 1 секції А „Продукція сільського господарства, лісового господарства та рибного господарства Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 457.

Отже, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування згідно підпункту „ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу.

Так, позивач стверджує, що відповідно до витягу з Державного реєстру на нерухоме майно №17076458 від 30.01.2014 є власником нежитлової нерухомості - господарська будівля В-1, площею 852 кв.м., а також згідно витягу з Державного реєстру на нерухоме майно №17073430 від 30.01.2014 нежитлової нерухомості - господарська будівля Б-1, площею 747,30 кв.м.

У вказаних витягах не зазначено коду класифікації будівель у відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, водночас, згідно експлікації Технічного паспорта на господарські будівлі Б-1 та В-1, видані Львівським ОБТІ, дані будівлі є фермою в якій утримуються сільськогосподарські тварини.

Однак з метою правильного визначення функціонального призначення об`єкта нерухомості, з метою скасування податкових повідомлень рішень, позивач 21.11.2023 звернувся до Державного науково-дослідного інституту автоматизованих систем у будівництві Міністерства розвитку громад та територій України за отриманням відповідного Висновку.

На звернення позивача Інститут надав Висновок АС2 №2333305 від 29.11.2023, що господарська будівля В-1, площею 852 кв.м., та господарська будівля Б-1, площею 747,30 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до «Будівлі для тваринництва» та згідно коду класифікатора підпадає під 1271.1.

Відповідно до статуту ФГ «Український стандарт» (ЄРДПУО 34510026), затвердженого 07.07.2006 рішенням зборів фермерського господарства ОСОБА_1 є засновником вказаного господарства, видами діяльності якого є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11); (основний) вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (код КВЕД 01.13); розведення свиней (код КВЕД 01.46) та інші. Отже, позивач має певний досвід, а саме понад 15 років у сільськогосподарському виробництві.

Господарські будівлі В-1, площею 852 кв.м., та Б-1, площею 747,30 кв.м., використовується ним особисто (як фізичною особою сільськогосподарським товаровиробником) безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Вказані будівлі позивачем не здаються ні в оренду, ні лізинг, ні в позичку, чи інше користування жодним фізичним та юридичними особам, в тому числі і ФГ «Український стандарт» (ЄРДПУО 34510026).

Доказів того, що вказані будівлі позивачем здаються в оренду, лізинг, в позичку, чи інше користування жодним фізичним та юридичними особам суду відповідачем не надано, а судом не здобуто.

Позивач вказує, що він займається вирощуванням великої рогатої худоби, що підтверджується ветеринарними свідоцтвом форма №1 ІБ №622143, актом вибраковки, виданого СТОВ "Батьківщина", відомостями про переміщення тварин (биків), яких він утримує в належних йому будівлях: Б-1 та В-1 - ферма великої рогатої худоби, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд встановив, що ОСОБА_1 є власником чотирьох земельних ділянок сільськогосподарського призначення кадастрові номери::06:000:0067; :07:000:0096; :06:000:0051; :01:000:1076, на яких позивач випасає велику рогату худобу, вирощує сільськогосподарську продукцію, яку в подальшому використовує для годівлі великої рогатої худоби.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 відноситься до категорії сільськогосподарського товаровиробника.

Отже, з наведеного слідує, що застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе лише у разі, якщо власниками об`єктів є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення сільськогосподарської продукції будь-якого виду).

Суд зазначає, що пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Отже, відповідно до пункту ж пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний приймати рішення, а дії - вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх, дотримуючись встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені Законом засоби.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» ЄСПЛ визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення №1847417- 2412-1320-UA0052876 від 18.07.2023 та № 1-1320-UA0052876 від 18.07.2023, винесені Головним управлінням ДПС у Львівській області є протиправними та підлягають скасуванню.

Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС у Львівській області від 18.07.2023: №1-1320-UA0052876 та № 1-1320-UA0052876.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБрильовський Роман Михайлович