Справа № 420/34866/23
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Любашівського сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність щодо відмови в оформленні та видачі паспорту форми книжечка,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Любашівського сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Любашівського сектору Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповідь №Р-13/6/5138- 23/5138/13-23 від 03.11.2023) щодо відмови в обміні, оформленні та видачі паспорта Громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області обміняти, оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 19.12.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку зі вступом у шлюб та через релігійні переконання виникла необхідність обміну паспорта. Позивач звернулась до Любашівського сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області з проханням щодо оформлення та видачі паспорта зразка 1994 року, проте відповіддю було відмовлено у задоволенні заяви.

28.12.2023 року від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказано, що 26 грудня 2015 року ОСОБА_4 та її законний представник ОСОБА_5 звернулися до Котовського районного відділу ГУ ДМС в Одеській області з заявою про отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм. 15 січня 2016 року ОСОБА_4 було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , дата видачі 15.01.2016, орган видачі 5136. Позивач, при оформленні паспорту громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, надала згоду на обробку персональних даних. Також зазначено, що на момент звернення до Любашівського сектору з заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки, ОСОБА_4 вже була внесена до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і їй було присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР): 425. Звернення за оформленням та видачею паспорта громадянина України у вигляді книжечки відбулось 28.10.2023 вже після оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон та внесення до ЄДДР і присвоєння УНЗР.

18.01.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач стверджує, що вказівка відповідача, що ОСОБА_4 присвоєно унікальний номер запису у реєстрі (УНЗР), раніше видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, у зв`язку з чим право на паспорт громадянина України зразка 1994 року не порушується, є невірною, оскільки строк дії цього паспорта закінчився 15.01.2020, тому правовідносин між позивачем як суб`єктом персональних даних та органами ДМС України припинились, у т.ч. у зв`язку з закінченням можливості користування ним на майбутні строки або періоди, оскільки строк його дії вичерпано, а тому і вичерпано строк зберігання персональних даних, що не суперечить п.1 ч.1 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних», за якою персональні дані підлягають видаленню та знищенню у разі закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом. Іншими словами, навіть якщо раніше надано згоду на збір та обробку персональних даних, держава не має права у будь-якому випадку примушувати людину до надання такої згоди. Разом з тим, позивач не надавала таку згоду. Тому невірними є висновки органів ГУ ДМС України в Одеській області, що я не маю право на паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

05.10.2023 між громадянами України ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, після державної реєстрації якого позивач змінила прізвище на ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 05.10.2023 року Подільським відділом ДРАЦС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

28.10.2023 року ОСОБА_8 звернулась до Любашівського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і без присвоєння унікального номера запису в ЄДДР (УНЗР). До заяви долучила дві фотокартки 3,5 х 4,5, оригінал та копію свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , копію паспорта заявника серія НОМЕР_3 , заяву про видачу паспорта відповідно до наказів МВС України №320 від 13.04.2012 р та №456 від 06.06.2019р, квитанцію про сплату державного мита. Вказана заява мотивована тим, що заявниця зареєструвала шлюб та змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 ». У зв`язку з цим, як зазначила позивач, виникла необхідність обміну раніше виданого їй паспорта громадянина України зразка 1994 року (у формі паспортної книжечки) на новий паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Листом від 03.11.2023 року ГУ ДМС України в Одеській області повідомив, що ДМС України та її територіальними органами здійснюється обробка персональних даних виключно для здійснення повноважень, а не за умови надання згоди на обробку персональних даних суб`єктом персональних даних. Паспорт громадянина України є необхідним документом для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою та ін. Враховуючи викладене, у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII.

Позивач, не погоджуючись з відповіддю відповідача, звернувся з даною позовною заявою до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон № 5492-VI) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 5492-VI передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Згідно з ч. ч.2-3 ст. 4 Закону № 5492-VI визначені цим Законом уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі - ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 5492-VI, внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Одними із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон (підпункти "а", "б" пункту 1 частини 1 статті 13 Закону № 5492-VI).

Частиною 3 статті 13 Закону № 5492-VI, зокрема регламентовано, що паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон містять безконтактний електронний носій.

Згідно з ч.ч. 1-2, 4-5 ст. 14 Закону форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Так, положеннями ст. 21 Закону № 5492-VI встановлено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Частиною 7 цієї статті, зокрема передбачено, що паспорт (ID-карта) містить унікальний номер запису в Реєстрі, відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних.

Судом встановлено, що Подільським відділом ГУ ДМС в Одеській області (орган видачі 5136) 15.01.2016 року видано ОСОБА_4 паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 з безконтактним електронним носієм.

Оскільки на момент отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивач була неповнолітньою особою, то її законні інтереси представляла ОСОБА_5 , яка надала згоду на обробку персональних даних.

Таким чином, позивач, звертаючись у минулому із оформленням паспорту громадянина України для виїзду за кордон (біометричного закордонного паспорту) вже надавала згоду на обробку персональних даних із використанням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, і унікальний номер запису в Реєстрі вже був сформовано.

Тобто, суд вказує на те, що УНЗР було позивачeві присвоєно за власним волевиявленням у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Так, УНЗР було присвоєно позивачу 15.01.2016 року у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон у 2015 році, відповідно до заяви-анкети, поданої до Котовського РВ ГУДМС України в Одеській області від 26.12.2015 року.

28.10.2023 року позивач звернулась до органу міграційної служби із заявою, в якій просила оформити і видати їй новий паспорт громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року, замість паспорта, що підлягає обміну, у зв`язку зі зміною прізвища. Фактично позивач звернулась із вимогою про обмін старого паспорта у зв`язку із зміною інформації, яка підлягала внесенню до паспорта.

Крім того, при зверненні до органу міграційної служби із заявою, позивач не зазначала про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації. Відображення таких обставин має місце лише у позовній заяві.

Суд зазначає, що у разі оформлення паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, позивач вправі відмовитись від внесення відцифрованих відбитків пальців рук, а тому обсяг внесення біометричних даних буде відповідати обсягу, які вже містяться у Реєстрі.

Згідно з ст.10 Закону № 5492-VI у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Використання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне і сімейне життя.

Подібний правовий висновок відображено у постанові Верховного Суду від 08.06.2023 року у справі № 380/5977/21.

Отже, вимоги позивача ґрунтуються на небажанні надавати згоду на обробку персональних даних та присвоєння їй УНЗР, який однак вже був присвоєний. Покликання позивача лише на той факт, що вона є православною віруючою, що спричинило неприйняття оформлення їй паспорта у формі ID-картки, є недостатнім та необґрунтованим. Також позивачка не надала суду доказів того, що оформлення їй паспорта у формі ID-картки може спричинити шкоду її приватному життю саме як православній віруючій.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 ) до Любашівського сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області (66502, Одеська обл., смт. Любашівка, вул. Володимира Князя, 150, ), Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) про визнання протиправною бездіяльність щодо відмови в оформленні та видачі паспорту форми книжечка, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.

.