Справа № 500/811/24
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/811/24

19 березня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі Головне управління) звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ) про визнання протиправною та скасування постанови держаного виконавця Відділу ВП №64519445 від 23 січня 2024 року про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн щодо виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі №607/1402/16-а.

Позов обґрунтовано тим, що 31 січня 2024 року Головне управління отримало оскаржувану постанову державного виконавця Відділу ВП №64519445 від 23 січня 2024 року про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. Така постанова винесена державним виконавцем протиправно, без з`ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Позивач вказує, що здійснювати перерахунок пенсії ОСОБА_1 (стягувачу у ВП №64519445) на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі №607/1402/16-а недоцільно, а відтак така обставина є об`єктивною причиною, яка унеможливила або значно ускладнила виконання рішення боржником та яка не залежала від його власного волевиявлення.

З 01 листопада 2006 року по даний час ОСОБА_1 виплачується пенсія по інвалідності, як особі з інвалідністю другої групи (захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС) відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі відшкодування фактичних збитків.

З часу призначення пенсії по серпень 2019 року середньомісячний заробіток для обчислення пенсії по інвалідності за період роботи у зоні відчуження розраховувався відповідно до довідки Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40 з включенням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні.

Після отримання роз`яснення Пенсійного фонду України про те, що на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України в частині доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, з 01 вересня 2019 року розмір пенсії перераховано із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження з виключенням цих сум. Пенсійну справу приведено у відповідність до норм законодавства з 01 вересня 2019 року.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 500/1317/21 у травні 2021 року проведено перерахунок з 01 вересня 2019 року з врахуванням сум доплати за роботу у понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці, виданій Управлінням МНС України в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року №В/40.

З 01 вересня 2019 року пенсійну виплату перераховано із середньомісячного заробітку 17622,33 грн (1086,71*16,21622), з 01 травня 2020 року із заробітку 19560,82 грн (1206,25*16,21622) та з 01 березня 2021 року відповідно - 21712,55 грн (1338,94*16,21622), де 1086,71 грн, 1206,25 грн, 1338,94 грн - показник середньої заробітної плати для визначення середньомісячного заробітку при обчисленні пенсії на відповідну дату, 16,21622 - індивідуальний коефіцієнт заробітку за період роботи в зоні відчуження.

Після проведених перерахунків пенсії, а також з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2021 року №127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» з 01 березня 2021 року та у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму, визначеного для непрацездатних осіб з 01 грудня 2021 року розмір пенсійної виплати станом на січень 2022 року становить 16401,99 грн, у тому числі: 15198,79 грн - основний розмір пенсії від середнього заробітку (21712,55*70%, де 70% - ступінь втрати професійної працездатності); 773,60 грн - підвищення особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи; 50,00 грн - щомісячна грошова допомога на прожиття особам з інвалідністю внаслідок війни другої групи відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про поліпшення матеріального становища інвалідів війни»; 379,60 грн - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю особам з інвалідністю другої групи з числа ліквідаторів 1-ї категорії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі №500/1317/21 проведено нарахування доплати до пенсії за період з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2021 року в сумі 64419,04 грн, яка обліковується в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (в електронній пенсійній справі).

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 607/1402/16-а немає підстав для визначення середньомісячного заробітку за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року відповідно до довідки Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40 з включенням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні.

За період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року сума доплати у зв`язку зі зняттям обмеження максимальним розміром менша за суму надміру виплаченої пенсії за цей же період у зв`язку з розрахунком середньомісячного заробітку з включенням сум доплат за роботу в понаднормовий час та за роботу у вихідні та святкові дні. Вказані доплати виключалися з розрахунку з 01 вересня 2019 року без перерахунку за минулий час.

У випадку виконання судового рішення з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року буде переглянуто розмір середньомісячного заробітку за період з 01 січня 2012 року по 31 серпня 2019 року, тому виконувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 року у справі № 607/1402/16-а недоцільно.

У зв`язку з такими обставинами позивач звернувся до суду.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 28.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено у справі судове засідання на 12.03.2024.

01.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідач позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

На примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження №64519445 з примусового виконання виконавчого лита №607/1402/16-а від 20 листопада 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом про зобов`язання Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року.

15 лютого 2021 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено на адресу сторін виконавчого провадження, також замінено сторону виконавчого провадження боржника з Тернопільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Державним виконавцем неодноразово направлялися боржнику вимоги (від 19 квітня 2021 року, 08 червня 2021 року, 19 січня 2022 року, 17 лютого 2022 року, 02 грудня 2022 року, 28 березня 2023 року, 23 січня 2024 року) про зобов`язання виконати вимоги виконавчого листа №607/1402/16-а від 20 листопада 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом в повному обсязі. На кожну з вимог Головне управління направляло повідомлення (від 18 травня 2021 року, 25 червня 2021 року, від 31 січня 2022 року, 18 березня 2022 року, 20 грудня 2022 року, 17 квітня 2023 року) про те, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року є недоцільним, оскільки зменшує розмір пенсійних виплат.

Станом на 23 січня 2024 року рішення суду боржником не виконано. 23 січня 2024 року державним виконавцем за невиконання рішення суду винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100,00 грн.

Представник відповідача вважає, що в боржника були відсутні поважні причини невиконання судового рішення та вказує, що за наявності обставини, що перешкоджають належним чином виконати судове рішення в адміністративній справі (ускладнюють його виконання) або роблять його виконання неможливим Головне управління не було позбавлене права на звернення до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Враховуючи наведені вище обставини, відповідач вказує, що оскаржувану постанову про накладення штрафу державним виконавцем було винесено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з метою недопущення порушень положень Закону №1404-VIII. Також відповідач наводить практику Верховного Суду щодо розгляду подібних справ. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а.с.24-31).

Одночасно з відзивом на позов Відділом надано до суду матеріали виконавчого провадження (а.с.32-44).

Ухвалою суду від 12 березня 2024 року відповідно до статті 48 КАС України за клопотанням представника позивача залучено другого відповідача Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, розгляд справи розпочато спочатку.

У судовому засіданні 12 березня 2024 року представник позивача Калашник Н.Я. позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідачів Гулька В.І. позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 12 березня 2024 року оголошено перерву до 19 березня 2024 року у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів та пояснень у позивача. Протокольною ухвалою суду зобов`язано представника Головного управління надати суду у строк до 13:00 год 18 березня 2024 року копію пенсійної справи ОСОБА_1 , розрахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року включно з врахуванням довідки, виданої Управлінням МНС в Тернопільській області 21 вересня 2006 року №В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року, а також довідку про фактично виплачену ОСОБА_1 пенсію за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з метою підтвердження мотивації Головного управління про недоцільність перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року, оскільки зменшується розмір пенсійних виплат; судове рішення, на підставі якого видано виконавчий лист від 20 листопада 2020 року у справі №607/1402/16-а.

18 березня 2024 року до суду від Головного управління надійшли окремі матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 та копія постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі №607/1402/16-а (а.с.72-90).

У судовому судові засіданні 19 березня 2024 року представник Головного управління Калашник Н.Я. повідомила, що розрахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року включно з врахуванням довідки, виданої Управлінням МНС в Тернопільській області 21 вересня 2006 року №В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року надати неможливо, бо такий не проводився.

Також зазначила, що з 01 січня 2012 року до 2019 року ОСОБА_1 проводилося нарахування пенсії з врахуванням усіх складових довідки, виданої Управлінням МНС в Тернопільській області 21 вересня 2006 року №В-40 (у тому числі доплат за роботу у вихідні дні та в надурочний час). Після отримання у 2019 році роз`яснення Пенсійного фонду України про те, що на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України в частині доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, пенсія стягувача перерахована починаючи з 01 січня 2012 року, пенсійні виплати приведено у відповідність до роз`яснень Пенсійного фонду України. Також під час виплати пенсії ОСОБА_1 застосовувалося та застосовується її обмеження максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами встановленими для осіб, що втратили працездатність.

Представник відповідачів Гулька В.І. пояснив, що стягувач неодноразово звертався до Відділу та до суду на дії державного виконавця щодо неналежного виконання судового рішення. Доказів виконання судового рішення немає, як і доказів про недоцільність перерахунку пенсії на виконання рішення суду, по якому проводиться примусове виконання.

У судовому засіданні 19 березня 2023 року після заслуховування пояснень учасників справи, судом постановлено ухвалу про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами КАС України з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 Кодексу.

Заслухавши пояснення учасників справи, у судових засіданнях, що відбувалися у цій справі, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 з 01 листопада 2006 року призначена та виплачується пенсія по інвалідності як особі з інвалідністю другої групи (захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС) відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.80).

ОСОБА_1 12 лютого 2016 року звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просив визнати протиправними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому пенсії відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2015 року у справі №1915/19678/12, з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області 21 вересня 2006 року №В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року по справі № 607/1402/16-а скасовано та прийняту нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року включно - залишено без розгляду. Визнано протиправними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами. Зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2015 року у справі №1915/19678/12, з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області 21 вересня 2006 року №В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 12 серпня 2015 року.

Постановою Верховного Суду від 29 листопада 2019 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року скасовано в частині залишення без розгляду позовних вимог за період з 01 січня 2012 року до 11 серпня 2015 року, а справу в цій частині направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. В іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року у справі №607/1402/16-а залишено без змін.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року задоволено; визнано протиправними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами та зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року №В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року (а.с.75 зворот -77).

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 20 листопада 2020 року видано виконавчий лист у справі №607/1402/16-а за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, відповідно до якого зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року (а.с.34).

На підставі заяви стягувача (а.с.33 зворот), керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), старшим державним виконавцем Відділу Дубчак М.З. 15 лютого 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64519445 з виконання виконавчого листа №607/1402/16-а, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 20 листопада 2020 року. У цій постанові встановлено боржнику строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.37).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2021 року №607/1402/16-а замінено сторону боржника з Тернопільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 8, 18 Закону № 1404-VIII, пунктом 14 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, державним виконавцем замінено сторону виконавчого провадження боржника з Тернопільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (а.с.37 зворот).

Вимогою державного виконавця №4188/04.1-24 від 19 квітня 2021 року зобов`язано боржника виконати вимоги виконавчого листа №607/1402/16-а від 20 листопада 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області в повному обсязі (а.с.38).

На цю вимоги Головним управлінням надіслано Відділу повідомлення від 18 травня 2021 року, у якому зазначено, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року є недоцільним, оскільки зменшує розмір пенсійних виплат (а.с.39-40).

Вимогою державного виконавця №5763/04.1-24 від 08 червня 2021 зобов`язано боржника виконати вимоги виконавчого листа №607/1402/16-а від 20 листопада 2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Про результати виконання повідомити Відділ протягом десяти днів.

Згідно з повідомленням Головного управління від 25.06.2021 перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 є недоцільним, оскільки зменшує розмір пенсійних виплат (а.с.50-51).

Повторно вимогу державного виконавця №593/04.1-24 надіслано боржнику 19 січня 2022 року, у якій зобов`язано Головне управління надати повний розрахунок пенсійних виплат стягувачу та вказати суму заборгованості щодо пенсійних виплат (а.с.51 зворот - 52).

У відповідь на вимогу Головне управління листом від 31 січня 2022 року надало такі пояснення:

«З 01.11.2006 по даний час ОСОБА_1 виплачується пенсія по інвалідності як особі з інвалідністю другої групи (захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС) відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі відшкодування фактичних збитків.

З часу призначення пенсії по серпень 2019 року середньомісячний заробіток для обчислення пенсії по інвалідності за період роботи у зоні відчуження розраховувався відповідно до довідки Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21.09.2006 № В-40 з включенням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні.

Після отримання роз`яснення Пенсійного фонду України про те, що на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України в частині доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, з 01.09.2019 розмір пенсії перераховано із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження з виключенням цих сум. При цьому перерахунок середньомісячного заробітку та, відповідно, розміру пенсії за минулий період не проводився. Пенсійну справу приведено у відповідність до норм законодавства з 01.09.2019.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі № 500/1317/21 у травні 2021 року проведено перерахунок з 01.09.2019 з врахуванням сум доплати за роботу у понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці, виданій Управлінням МНС України в Тернопільській області від 21.09.2006 №В/40.

Таким чином, з 01.09.2019 пенсійну виплату перераховано із середньомісячного заробітку 17622,33 грн (1086,71*16,21622), з 01.05.2020 із заробітку 19560,82 грн (1206,25*16,21622) та з 01.03.2021 відповідно - 21712,55 грн (1338,94*16,21622), де 1086,71 грн, 1206,25 грн, 1338,94 грн - показник середньої заробітної плати для визначення середньомісячного заробітку при обчисленні пенсії на відповідну дату, 16,21622 - індивідуальний коефіцієнт заробітку за період роботи в зоні відчуження.

Після проведених перерахунків пенсії, а також з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 №127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» з 01.03.2021 та у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму, визначеного для непрацездатних осіб з 01.12.2021 розмір пенсійної виплати станом на січень 2022 року становить 16401,99 грн, в тому числі:

15198,79 грн - основний розмір пенсії від середнього заробітку (21712,55*70%, де 70% - ступінь втрати професійної працездатності);

773,60 грн - підвищення особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи;

50,00 грн - щомісячна грошова допомога на прожиття особам з інвалідністю внаслідок війни другої групи відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про поліпшення матеріального становища інвалідів війни»;

379,60 грн - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю особам з інвалідністю другої групи з числа ліквідаторів 1-ї категорії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №500/1317/21 проведено нарахування доплати до пенсії за період з 01.09.2019 по 30.06.2021 в сумі 64419,04 грн, яка обліковується в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (в електронній пенсійній справі).

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 у справі №607/1402/16-а немає підстав для визначення середньомісячного заробітку за період з 01.01.2012 по 11.08.2015 відповідно до довідки Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21.09.2006 № В-40 з включенням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні. Аналогічно за період з 12.08.2015 по 31.08.2019.

За період з 01.01.2012 по 11.08.2015 сума доплати у зв`язку зі зняттям обмеження максимальним розміром менша за суму надміру виплаченої пенсії за цей же період у зв`язку з розрахунком середньомісячного заробітку з включенням сум доплат за роботу в понаднормовий час та за роботу у вихідні та святкові дні. Вказані доплати виключалися з розрахунку з 01.09.2019 року без перерахунку за минулий час.

У випадку виконання судового рішення з 01.01.2012 по 11.08.2015 буде переглянуто розмір середньомісячного заробітку за період з 01.01.2012 по 31.08.2019.

Тому виконувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 року у справі № 607/1402/16-а недоцільно» (а.с.52 зворот -54).

В подальшому державним виконавцем неодноразово направлялися на адресу Головного управління вимоги про виконання все того ж рішення суду (вимоги від 17 лютого 2022 року, 02 грудня 2022 року, 28 березня 2023 року (а.с.55, 57 зворот 58, 60 зворот 61).

Головним управлінням на кожну з вимог державного виконавця надавалися відповіді від 18 березня 2022 року, 20 грудня 2022 року, 17 квітня 2023 року про недоцільність перерахунку пенсії ОСОБА_1 (а.с.56-57, 59-60, 61 зворот 62).

23 січня 2024 року старшим державним виконавцем Відділу Гулькою В.І. винесено постанову про накладення штрафу ВП №64519445, якою за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця накладено на боржника Головне управління штраф у розмірі 5100 грн. У постанові зазначено, що станом на 23 січня 2024 року боржником не надано документальне підтвердження повного виконання рішення суду у справі №607/1402/16-а Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, а також не повідомлено поважні причини такого невиконання (а.с.63).

Не погоджуючись із постановою державного виконавця від 23 січня 2024 року ВП №64519445 про накладення штрафу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Основного Закону судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII Про виконавче провадження.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (частина перша статті 5 Закон №1404-VIII).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (пункт перший частини першої статті 3 Закону №1404-VIII).

Частинами першою, п`ятою, шостою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною першою статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Як встановлено пунктами 1, 3 частини другої статті 18 Закон №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Водночас, відповідно до частини третьої наведеної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закон №1404-VIII).

Частина четверта статті 19 Закону №1404-VIII зобов`язує сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій частина восьма статті 19 цього ж Закону).

Предметом оскарження у даній справі є постанова державного виконавця про накладення на позивача штрафу, винесена в межах процедури виконання судового рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений статтею 63 Закону №1404-VIII. Так, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, законодавець передбачив негативні наслідки (зокрема штрафні санкції) за невиконання у встановлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Спірна постанова містить посилання на статті 63 та 75 Закону №1404-VIII як на правову підставу накладення штрафу.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, передбачена статтею 75 наведеного Закону. За цією нормою у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою застосування до боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, що створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Таким чином, підставою для прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин - об`єктивних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Такі висновки щодо застосування норм права стосовно питання відповідальності боржника у виконавчому провадженні викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року у справі №420/70/19 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України застосовуються судом при вирішенні даної справи.

Отже, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності підстав для відповідальності позивача як боржника у виконавчому провадженні №64519445, суд виходить із змісту постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 607/1402/16-а та виконавчого листа виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 20 листопада 2020 року.

За змістом судового рішення Головне управління зобов`язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року №В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року (а.с.34, 75 зворот -77).

Позиція боржника у цій справі зводиться до того, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року проводити недоцільно, бо це приведе до її зменшення.

З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 та пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні 19 березня 2024 року, вбачається, що перерахунок пенсії стягувачу за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40, та без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами не проведено.

З`ясовуючи питання поважності причин невиконання судового рішення, а саме мотивації Головного управління про недоцільність такого перерахунку, суд ухвалою від 12 березня 2024 року зобов`язав позивача надати за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року:

розрахунок пенсії ОСОБА_1 , обчисленої на підставі заробітної плати, визначеної у довідці Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40 (у тому числі з включенням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні) без обмеження її максимальним розміром;

довідку про суми фактично виплаченої пенсії ОСОБА_1 .

Лише порівняння цих двох показників за один і той самий період дасть відповідь на питання доцільності перерахунку пенсії.

Вимоги ухвали суду не виконанні, Головним управлінням не проведено розрахунку пенсії стягувача за складовими заробітної плати згідно з довідкою Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40, а також без обмеження її максимальним розміром. Пояснення причин невиконання вимог ухвали суду такі: такий розрахунок пенсії до цього часу стягувачу не проводився і представнику юридичного управління управлінням призначення пенсії відмовлено у його проведенні та наданні для суду.

Втім і без такого розрахунку, на переконання суду, розмір пенсії на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 607/1402/16-а буде більшим, ніж той, що фактично виплачений Головним управлінням стягувачу.

Такі висновки суд робить з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 . Так, довідка Головного управління МНС України в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40 містить такі складові заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 листопада 1987 року по 12 листопада 1987 року (за дні роботи в зоні відчуження): тарифну ставку, доплату за роботу в понаднормовий час, доплати за роботу у вихідні та святкові дні (а.с.78-79). Така заробітна плата була врахована територіальним органом Пенсійного фонду України на дату звернення ОСОБА_1 01 грудня 2013 року з заявою про перерахунок пенсії на підставі нової довідки (а.с.40 зворот).

В подальшому Головне управління провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2012 року, для обчислення якої врахувало лише тарифну ставку без додаткових доплат за роботу у зоні відчуження, що підтверджується розпорядженнями від 13 березня 2020 року (а.с.41-45, 81-84). Крім цього, зі змісту цих розпоряджень та протоколу від 12 березня 2020 року вбачається, що виплату пенсії проведено з обмеженням її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, що втратили працездатність (а.с.46 зворот - 48, 85-89). Так, для прикладу у протоколі від 12 березня 2020 року про виплату ОСОБА_1 пенсії за січень 2012 року зазначено, що сума до виплати становить: 11200,85 грн (розмір призначеної пенсії) + 50 грн (щомісячна грошова допомога) 3030,85 грн (розмір, що забезпечує максимальний розмір пенсії) = 8 220 грн. Станом на 1 січня 2012 року прожитковий мінімум, встановленими для осіб, що втратили працездатність, становив 822 грн, відповідно максимальний розмір пенсії складав 8220 грн. ОСОБА_1 за січень 2012 року виплачено пенсію з обмеженням її виплати десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, що втратили працездатність, 8220 грн. Аналогічні розрахунки наведені у вказаному протоколі по лютий 2019 року.

Отже, наведені обставини вказують на те, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 607/1402/16-а та виданий на її виконання виконавчий лист від 20 листопада 2020 року, боржником не виконувалися та не виконанні станом на 23 січня 2024 року. Також на час розгляду цієї справи у суді відсутні докази щодо виконання судового рішення. Натомість пояснення боржника, позивача у цій справі, про недоцільність перерахунку пенсії є абсурдними, бо розмір пенсії не може бути меншим, використовуючи більший показник заробітної плати для обчислення пенсії (з врахуванням доплат за роботу у вихідні та надурочний час), а також виплачуючи таку пенсії без обмеження її максимальним розміром.

Зі змісту пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні 19 березня 2024 року, вбачається, що Головне управління не заперечує тієї обставини, що рішення суду боржником не виконане.

Незважаючи на те, що здійснюється вже примусове виконання рішення, боржник і не намагається його виконати, переконуючи стягувача в недоцільності перерахунку пенсії.

У пунктах 46, 51, 53, 54 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Головне управління не виконує рішення, яке набрало законної сили ще 23 січня 2020 року, хоча має обов`язок виконати рішення суду, що набрало значення остаточного, не чекаючи звернення стягувача за його примусовим виконанням, а також в процесі примусового виконання рішення, яке розпочате 15 лютого 2021 року після звернення стягувача за його примусовим виконанням.

Аргументи позивача стосовно наявності поважних причин, що утруднюють виконання рішення суду, такі як недоцільність перерахунку пенсії є надуманими та непідтвердженими належними та допустимими доказами. Листи Головного управління до державного виконавця на кожну вимогу містили одну й туж відписку про недоцільність перерахунку пенсії стягувача без будь-якого підтвердження таких обставин.

Натомість закон покладає на державного виконавця обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом №1404-VIII. Одним із заходів дисциплінування та стимулювання боржника до виконання рішення суду є можливість притягнення його до відповідальності за невиконання рішення суду.

Приймаючи оскаржувану постанову від 23 січня 2024 року про накладення штрафу, державний виконавець встановив, що станом на 23 січня 2024 року (протягом більше як чотирьох років після остаточного рішення та майже трьох років примусового виконання) Головне управління рішення суду не виконало. Ці висновки позивачем не спростовано. Позивач не надав документального підтвердження виконання рішення суду ні державному виконавцю, ні суду, в межах розгляду цієї справи.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як визначено частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми означають, що позивач повинен довести, яким чином суб`єктом владних повноважень (у даному випадку державним виконавцем) порушено його права під час здійснення заходів примусового характеру. У свою чергу, відповідач має обов`язок довести, що його рішення чи дії прийняті (вчинені) у межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Суду не надано достатніх і переконливих доказів наявності поважних причин невиконання позивачем судового рішення, яким його зобов`язано провести перерахунок пенсії стягувачу з урахуванням додаткових показників для її обчислення (заробітної плати з доплатами) та без будь-яких її обмежень. Тому слід дійти висновку, що спірна постанова про накладення штрафу від 23 січня 2024 року винесена державним виконавцем відповідно до норм чинного законодавства. Тож у задоволенні позову про скасування спірної постанови слід відмовити.

За правилами, визначеними статтею 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 241-246, 250, 272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів десяти днів з дня його складення.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, місто Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Відповідачі:

Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вулиця Грушевського, 8 місто Тернопіль, 46021),

Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (вулиця Грюнвальдська, 11, місто Івано-Франківськ, 76018, ідентифікаційний код юридичної особи в );

Повний текст рішення складено та підписано 19 березня 2024 року.

Суддя Чепенюк О.В.