Справа № 420/272/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/272/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 02 січня 2024 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ у Волинській області від 20.12.2023 року № 94 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління ПФУ у Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту г) ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УПІ з дня первісного звернення, а саме з 19.12.2023 року.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що ГУ ПФУ в Одеській області безпідставно застосовує положення п.2-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що передбачає наявність 29 років 6 місяців страхового стажу, оскільки ця норма ґрунтується на п.2 ст.2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачений страховий стаж не менш 30 років та положення п. «г» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, які втратили чинність 04.06.2019 року. Відмова позивача порушує право позивача на отримання пенсії.

Позиція відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що страховий стаж позивача станом на 11.10.2017 року становить 22 роки 1 місяць 29 днів, що є недостатнім для призначення йому пенсії за вислугу років згідно п."г" ст. 55 Закону 1788.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

26 січня 2024 року від відповідача ГУПФУ в Херсонській області м. Києві надійшов відзив на адміністративний позов (вхід № ЕП/1729/24).

29 січня 2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вхід. № 4087/24).

Станом на 19 березня 2024 року будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиція позивача та позиція відповідача, а також перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

19 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. г частини 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Станом на дату звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилось повних 55 років, позивач 07.12.1968 року народження.

Як свідчать відомості трудової книжки позивача НОМЕР_1 позивач з 01.01.1999 року прийнятий на посаду докера-механізатора у АТ Херсонський річковий порт (запис трудової книжки № 11) та був звільнений із зазначеної посади 13.09.2007 року (запис №14).

Відтак стаж на посаді докера - механізатора становить у вказаний період - 08 років 8 місяців 13 днів.

З 27.09.2007 року позивач прийнятий тимчасово на посаду докера-механізатора у ДП "Херсонський річковий порт акціонерної судноплавної компанії Укррічфлот запис трудової книжки № 15) та з 11.10.2007 року звільнений з посади докера-механізатора (запис трудової книжки № 16). Стаж роботи у вказаний період становить - 15 днів.

У період з 16.10.2007 року по 30.11.2007 року позивач працював на посаді докера - механізатора 4 класу у ДП Херсонський морський торговельний порт (записи трудової книжки № 17-18). Стаж на вказаній посаді становить 1 місяць 15 днів.

З 16.12.2007 року по 01.07.2018 року позивач працював на посаді докера - механізатора ДП Херсонський річковий порт акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот ( запис трудової книжки 19-23). Стаж роботи у вказаний період на посаді докера-механізатора становить -10 років 6 місяців 15 днів.

З 02.10.2019 року по 10.12.2019 рік позивач працював на посаді докера-механізатора 4 класу у ДП Херсонський морський торговельний порт (записи трудової книжки № 27- 28). Стаж роботи за вказаною посадою становить - 02 місяці 09 днів.

З 16.07.2020 року по 30.04.2021 року позивач працював на посаді докера-механізатора ДП Херсонський морський торгівельний порт (запис трудової книжки 31 -32). Стаж роботи у вказаний період на посаді докера-механізатора становить 9 місяців 15 днів.

З 05.05.2021 року по 23.12.2021 року позивач працював на посаді докера-механізатора ДП Херсонський морський торгівельний порт (запис трудової книжки 33-34). Стаж роботи у вказаний період на посаді докера-механізатора становить 7 місяців 19 днів.

З 24.12.2021 року по 26.05.2022 року працював на посаді докера-механізатора ТОВ "Херсонський порт (запис № 35). Стаж роботи за вказаний період становить 05 місяців 03 дні.

З огляду на викладене стаж роботи позивача на посаді докера-механізатора згідно відомостей трудової книжки становить - 21 рік 5 місяців 15 днів.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 20.12.2023 року №94 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії. Відмова обґрунтована тим, що відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення» пенсія за вислугу років призначається після звільнення особи з роботи, що дає право на пенсію.

У рішенні про відмову зазначено, що позивач працює. Відповідач обчислив страховий стаж позивача у розмірі 29 років 10 місяців 12 днів. При цьому зазначив, що стаж за вислугу років не визначено, оскільки в документах електронної пенсійної справи відсутня довідка про підтвердження періодів роботи на посаді докера-механізатора.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 20.12.2023 року №94 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Положенням статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який набрав законної сили з 01.01.2004 року.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до пункту 2-1 Перехідних положень Закону №1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст. 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058, в редакції Закону №2148, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до пункту "г" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911-VIII) право на пенсію за вислугу років мають робітники механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

Проте, 04.06.2019 року Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911-VIII. Положення пункту "г" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788 зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За змістом рішення Конституційного суду України положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для працівників, зазначених у пункті "г" статті 54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е, ж" статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Положення пункту "г" статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відтак, Конституційний Суд України визнав зміни внесені до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, та Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911-VIII - неконституційними.

На думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" до оспорюваних положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення". А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст.54, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п. "г" ст. 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Вказані норми пункту "г" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911-VIII, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019 року.

Відповідно до статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Отже, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

Таким чином, втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, а тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019 року положення статті 55 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), застосуванню підлягає ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, а саме, в наступній редакції право на пенсію за вислугою років мають: г) механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад навантажно - розвантажувальних роботах у портах чоловіки - після досягнення 55 років і при

загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Тобто, особа, яка станом на момент звернення до Пенсійного органу має відповідний спеціальний стаж роботи та досягла відповідного віку, така особа має право на призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, для виходу на пенсію по вислузі років позивачу необхідно мати страховий стаж роботи не менше 25 років, стаж роботи на посаді докера-механізатора не менше 20 років та досягти 55 років. Стаж роботи позивача визначений відповідачем у розмірі 29 років 10 місяців, стаж роботи на посаді докера відповідно до записів трудової книжки становить 21 рік 5 місяців 15 днів, позивач досяг 55 років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Враховуючи, що позивач звернувся із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту "г" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" 05.10.2023 року, тобто після прийняття рішення Конституційного суду України від 04.06.2019 року, а відтак відповідач повинен був застосовувати положення пункту "г" частини першої статті 55 Закону № 1788 в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад навантажно - розвантажувальних роботах у портах чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Судом встановлено, що позивач на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років досяг 55-річного віку.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що загальний стаж позивача станом на 11.10.2017 року становить 29 років 10 місяців, стаж роботи на посаді докера відповідно до записів трудової книжки становить 21 рік 5 місяців 15 днів, позивач досяг 55 років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що дає право на призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту "г" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Крім того, як свідчить зміст відмови у призначенні пенсії, відповідач стверджує , що позивач працює, однак судом встановлено, що вказане твердження не відповідає дійсності, що підтверджується наступним.

24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого законом України від 24.02.2022 року з 05 години 30 хвилин 24 лютого на території України введено воєнний стан дію якого продовжено і саном на дату подання позову.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №75 від 25 квітня 2022 року затверджено перелік громад, які розташовані в

районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Так відповідно до пункту 8 розділу VIII Херсонська міська територіальна громада перебувала в окупації і на сьогодні частково перебуває в окупації. Загальновідомим є факт, що повна окупація російською федерацією м. Херсон відбулась вже 01.03.2022 року. Враховуючи викладене, вказані обставини унеможливлювали особисте звернення позивача із заявою про звільнення з роботи до роботодавця.

В той же час, використовуючи веб-портал Дія, позивач подав заяву про звільнення з роботи від 26.05.2022 року, у якій просив його звільнити з 26.05.2022 року на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з веденням бойових дій, що підтверджується скріншотом заяви.

Відповідно до довідки від 25.12.2023 року № 222-23мі, виданої Державною службою зайнятості Миколаївської філії Миколаївського обласного центру зайнятості позивач перебуває на обліку як безробітний з 06 червня 2022 року.

Таким чином, твердження відповідача про те, що позивач працює спростовується встановленими вище обставинами.

При цьому, суд зазначає, що відсутність комунікацій між державними органами, а саме між органами пенсійного фонду та центрами зайнятості щодо визначення статусу особи (працюючий чи звільнений з роботи) не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії. Особа, яка знаходилась на тимчасово окупованій території звернулась через електронні сервіси, створені державою, із заявою про звільнення. Діяльність (бездіяльність) державних органів знаходиться поза межами повноважень та впливу позивача. Ненадання центром зайнятості або несвоєчасне надання документів до органів пенсійного фонду, повідомлення органів пенсійного фонду щодо звільнення з роботи не передбачає відповідальності позивача і як наслідок - відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю даних про звільнення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи, що позивач одночасно з поданням заяви про призначення йому пенсії надав усі необхідні документи для призначення пенсії, то пенсія позивачу підлягає призначенню з дня первісного звернення, а саме з 19.12.2023 року.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відносно клопотання позивача про звернення рішення суду до негайного виконання в межах одного місяця, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи те, що предметом розгляду даної справи є призначення позивачу пенсії, а не стягнення заборгованості по ній, суд вважає, що підстави для негайного виконання даного рішення відсутні.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача у сумі 1073,60 грн., сплачені згідно квитанції № 0.0..1 від 28.12.2023 року підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 20.12.2023 року № 94 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за вислугу років з 12 грудня 2023 року ОСОБА_1 за п. «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІ.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, буд. 6, м. Херсон, 73036, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, буд. 22 В, м. Луцьк, 43026, ).

Суддя С.О. Cтефанов