Справа № 200/7588/23
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року Справа№200/7588/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу періодів з 01.09.1977 року по 27.06.1981 року - навчання в Артемівському державному музичному училищі, а також з 02.09.1981 року по 23.02.2022 року (по дату призначення пенсії за віком) - на посаді викладача по класу скрипки в Добропільській дитячій музичній школі № 1, для нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій, станом на дату її призначення, які не підлягають оподаткуванню;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу періоди з 01.09.1977 року по 27.06.1981 року - навчання в Артемівському державному музичному училищі, а також з 02.09.1981 року по 23.02.2022 року (по дату призначення пенсії за віком) - на посаді викладача по класу скрипки в Добропільській дитячій музичній школі № 1, нарахувати та виплати грошову допомогу у розмірі 10-ти місячних пенсій, станом на дату її призначення, які не підлягають оподаткуванню.

В обґрунтування свого позову позивачка вказує на те, що 11.12.2023 року за наслідками розгляду її заяви від 04.12.2023 року щодо зарахування стажу та виплати грошової допомоги відповідач, листом № 24968-24240/М-02/8-0500/23, відмовив у зарахуванні періоду навчання з 01.09.1977 року по 27.06.1981 року та періоду роботи з 02.09.1981 року по 23.02.2022 року до спеціального стажу позивачки, який дає право на отримання грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Із зазначеною відповіддю відповідача позивачка не погоджується та вважає його дії щодо відмови у зарахуванні до спеціального стажу даних періодів для нарахування і виплати позивачці грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій, станом на дату її призначення, які не підлягають оподаткуванню, - протиправними.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, у відзиві на позов відповідач вказує на те, що позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою № 3323 від 31.10.2023 року щодо перерахунку пенсії "Зміна надбавки", яка була опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності.

06.11.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за наслідками розгляду даної заяви було прийнято рішення № 45517/03-16, яким позивачці відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки посада викладача в позашкільних навчальних закладах освіти Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту й посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, не передбачена.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважає хибним пред`явлення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.12.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/7588/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 15.03.2024 року відмовлено у задоволені заявленого відповідачем у відзиві на позов клопотання відповідача про залучення до участі у цій справі Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивачка у справі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як одержувач пенсії за віком з 23.02.2022 року.

04.12.2023 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про зарахування стажу та виплати грошової допомоги, у якій просила зарахувати період роботи в музичній школі з 02.09.1981 року по 28.02.2022 року до спеціального стажу, який дає право на отримання грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій, станом на дату її призначення, які не підлягають оподаткуванню, згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), а також нарахувати та виплатити їй таку грошову допомогу.

Листом від 11.12.2023 року № 24968-24240/М-02/8-0500/23, наданим у відповідь на цю заяву, відповідач повідомив позивачку про відсутність підстав для нарахування та виплати грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV через те, що час роботи на посаді викладача по класу скрипки у відділі культури і туризму до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, не зараховується, оскільки дана посада і заклад віднесені до Міністерства культури України та відсутні у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту й посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (далі - Перелік № 909).

Отже, відповідачем фактично було відмовлено позивачці у зарахуванні до спеціального стажу, який дає право на отримання грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, періоду роботи з 02.09.1981 року по 28.02.2022 року (у тому числі спірного періоду роботи з 02.09.1981 року по 23.02.2022 року), а також у нарахуванні та виплаті позивачці цієї грошової допомоги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017 року. Починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, - не менше 29 років.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема з 01.04.2021 року по 31.03.2022 року, - не менше 28 років 6 місяців.

Спірним питанням даної справи є наявність у позивачки пільгового у розумінні пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ стажу роботи, який надає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Порядок підтвердження стажу роботи регламентується статтею 62 Закону № 1788-ХІІ.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ (яка кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій, їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

Згідно із записами, які містяться у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_3 від 03.09.1981 року, та наданою до справи довідкою про стаж роботи від 30.10.2023 року № 7 позивачка у спірний період з 02.09.1981 року по 23.02.2022 року (тобто по дату призначення пенсії за віком) працювала на посаді викладача по класу скрипки в Добропільській дитячій музичній школі № 1, що не заперечується відповідачем у відзиві на позов.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України від 05.09.2017 року № 2145-VIII "Про освіту" (далі - Закон № 2145-VIII) невід`ємними складниками системи освіти є, зокрема: дошкільна освіта, повна загальна середня освіта, позашкільна освіта, спеціалізована освіта, професійна (професійно-технічна) освіта, фахова передвища освіта, вища освіта, а також освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Статтею 12 Закону України від 22.06.2000 року № 1841-III "Про позашкільну освіту" (далі - Закон № 1841-III) та пунктом 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2011 року № 433 (далі - Перелік № 433), установлено, що до позашкільних навчальних закладів відносяться, серед інших, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

Отже, Добропільська дитяча музична школа № 1, де працювала позивачка, віднесена до позашкільних навчальних закладів, що також не заперечується відповідачем у відзиві.

Переліком № 909 установлено заклади і установи освіти, охорони здоров`я, соціального захисту і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років.

Зокрема, розділом І даного Переліку № 909 установлено такі посади для позашкільних навчальних закладів: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Тобто наведений вище перелік посад для позашкільних навчальних закладів не містить посади викладача позашкільного навчального закладу.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні даного спору судом враховуються правові висновки, які були викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 876/5312/17.

Так, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила, зокрема, на тому, що згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина 3 статті 46 Конституції України).

Конституційний Суд України у пункті 3.4. рішення від 18.06.2007 року за № 4-рп/2007 зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів згідно зі статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується з міжнародно-правовими актами - Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17.07.1997 року за № 475/97-ВР та відповідно до положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У своєму рішенні від 14.10.2010 року у справі "Щокін проти України" ЄСПЛ зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, при існуванні неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас, положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на проаналізовані норми чинного законодавства та враховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі за № 876/5312/17 відступила від позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25.05.2016 року у справі № 419/794/15-а та дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років, а стаж роботи викладачем в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

Аналогічні за змістом правові висновки були викладені також у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі № 233/4308/17, від 15.01.2020 року № 541/2142/16-а, від 08.04.2020 року у справі № 149/2408/17 та інших.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що період роботи з 02.09.1981 року по 23.02.2022 року (по дату призначення пенсії за віком) на посаді викладача по класу скрипки в Добропільській дитячій музичній школі № 1 підлягав зарахуванню до спеціального стажу позивачки згідно з пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, а дії відповідача щодо відмови у зарахуванні цього періоду до спеціального стажу позивачки є протиправними.

Щодо позовних вимог, які стосуються періоду навчання позивачки з 01.09.1977 року по 27.06.1981 року, суд зазначає про таке.

У заяві позивачки від 04.12.2023 року щодо зарахування стажу та виплати грошової допомоги відсутні будь-які вимоги до відповідача стосовно зарахування періоду навчання до спеціального стажу позивачки, який дає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону 1058-IV.

Інших звернень до відповідача з цього приводу позивачкою суду не надано.

Лист відповідача від 11.12.2023 року № 24968-24240/М-02/8-0500/23, який був наданий у відповідь на заяву позивачки від 04.12.2023 року, також не містить відмови у зарахуванні до спеціального стажу позивачки періоду саме навчання.

Отже, позивачка не зверталася до відповідача з вимогами щодо зарахування періоду її навчання з 01.09.1977 року по 27.06.1981 року до спеціального стажу позивачки, який дає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону 1058-IV, а відповідач не відмовляв у цьому позивачці.

За частиною 1 статті 2 КАС України судовому захисту підлягають ті права чи інтереси особи, які є порушеними, а не ті, що можливо (ймовірно) будуть порушені у майбутньому.

Резолютивна частина рішення не може містити будь-яких приписів, які прогнозують можливі порушення з боку відповідача у майбутньому та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у рішенні від 14.09.2020 року у зразковій справі № 560/2120/20.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги положення статті 2 КАС України, позовні вимоги в частині, що стосується періоду навчання з 01.09.1977 року по 27.06.1981 року, є передчасними та не підлягають задоволенню.

Як вже було вказано, згідно з пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо дані особи до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Судом установлено, що на момент призначення пенсії (23.02.2022 року) вік позивачки становив 60 років (на дату звернення із заявою про перерахунок пенсії від 04.12.2023 року - 61 рік), до призначення пенсії за віком позивачка не отримувала будь-яку пенсію.

Згідно з наданими до справи розрахунками стажу (форма РС-право) на дату звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивачки становив 44 роки 3 місяці 27 днів.

Період роботи з 02.09.1981 року по 23.02.2022 року, який відповідно до наведеного у цьому рішенні суду висновку, підлягав зарахуванню до спеціального стажу позивачки згідно з пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, налічує понад 40 років.

Відтак, позивачкою дотримано усі необхідні умови, передбачені положеннями пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону 1058-IV, для нарахування і виплати грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій, станом на дату її призначення, які не підлягають оподаткуванню, проте ані під час призначення пенсії за віком, ані у подальшому (зокрема, на підставі заяви від 04.12.2023 року) така грошова допомога позивачці виплачена не була.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачці у нарахуванні та виплаті на підставі її заяви від 04.12.2023 року грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" є протиправними.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково (за виключенням позовних вимог, які стосуються періоду навчання з 01.09.1977 року по 27.06.1981 року).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачкою документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн (квитанція № 8611-7318-8684-5671 від 27.12.2023 року).

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачкою, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (постанова Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16).

Судом були задоволені пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки підлягають присудженню понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про освіту" та "Про позашкільну освіту", постановами Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" та "Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу періоду роботи з 02.09.1981 року по 23.02.2022 року (по дату призначення пенсії за віком) на посаді викладача по класу скрипки в Добропільській дитячій музичній школі № 1 для нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій, станом на дату її призначення, які не підлягають оподаткуванню.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до спеціального стажу період роботи з 02.09.1981 року по 23.02.2022 року (по дату призначення пенсії за віком) на посаді викладача по класу скрипки в Добропільській дитячій музичній школі № 1 та нарахувати і виплати ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 10-ти місячних пенсій, станом на дату її призначення, які не підлягають оподаткуванню.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Повне судове рішення складене 15 березня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч