Справа № 120/17269/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 р. Справа № 120/17269/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

16.11.2023 до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Байдака В.Г., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 або позивач) до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі за текстом УДМС у Вінницькій області або відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у прийнятті поданої позивачем декларації від 09.08.2023 про відмову від іноземного громадянства російської федерації та зобов`язання відповідача повторно розглянути та прийняти таку декларацію.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач, як громадянин російської федерації, 09.08.2023 подав відповідачу декларацію про відмову від іноземного громадянства у зв`язку із збройною агресією рф проти України, небажанням повертатися до країни-агресора та прибуттям в Україну на постійне проживання з метою возз`єднання з батьками, які є громадянами України. Водночас у декларації позивач зазначив, що внаслідок початку воєнних дій та запровадження на всій території України воєнного стану він не може подати клопотання про припинення громадянства рф і така процедура не здійснюється. Листом від 18.08.2023 за № Б-119/6/0501-23/0501.4.1/251-23 відповідач відмовив у прийнятті поданої позивачем декларації з тих підстав, що позивач порушив власноруч підписане зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України та не подав документ про припинення громадянства рф, виданий упоноваженим на те органом цієї держави. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, а тому оскаржує їх в судовому порядку.

Ухвалою суду від 21.11.2023 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

01.12.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що позивач ОСОБА_1 правом на набуття громадянства за територіальним походженням скористався ще у 2019 році на підставі поданої ним заяви та відповідно до рішення УДМС у Вінницькій області від 24.05.2019 набув громадянство України. 23.07.2019 позивач був документований тимчасовим посвідченням громадянина України на термін до 24.05.2021. Разом з тим, як наголошує відповідач, позивач не виконав взяте на себе зобов`язання про вихід з громадянства російської федерації протягом двох років з моменту набуття гродянства України, тобто у строк, який закінчився ще до повномасштабного вторгнення країни-агресора на територію України. Внаслідок невиконання такого зобов`язання щодо позивача прийнято рішення УДМС у Вінницькій області від 18.05.2022 про припинення громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про громадянство України". Своєю чергою це унеможливлює прийняття поданої позивач декларації про відмову від іноземного громадянства.

Також відповідач звертає увагу на те, що з часу реєстрації громадянином України і до початку воєнних дій на території Україні та розриву будь-яких дипломатичних відносин з рф, ОСОБА_1 мав достатньо часу для звернення до консульської установи країни своєї попередньої громадянської належності з приводу припинення ним громадянства та отримання належним чином оформленого документа. Натомість лише після прийняття рішення про примусове повернення до країни походження позивач вирішив подати декларацію про відмову від громадянства російської федерації.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Ухвалою суду від 19.01.2024 за ініціативою суду вирішено зупинити провадження у цій адміністративній справі до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі № 120/12262/23 за позовом ОСОБА_1 до УДМС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 18.05.2022 про скасування рішення про набуття ОСОБА_1 громадянства України.

Ухвалою суду від 18.03.2024 провадження у справі поновлено, враховуючи отриману від відповідача інформацію згідно з листом від 14.03.2023 про набрання законної сили рішенням суду у справі № 120/12262/23.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином російської федерації, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 , виданим 05.02.2018. Водночас місцем народження позивача є смт. Арбузинка Миколаївської області (Україна).

27.02.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. При цьому до заяви було додано зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства російської федерації.

Як зазначає позивач та підтверджує відповідач, 24.05.2019 ОСОБА_1 набув громадянство України відповідно до рішення УДМС у Вінницькій області.

23.07.2019 позивачу видано тимчасове посвідчення громадянина України строком дії до 24.05.2021.

Згідно з довідкою УДМС у Вінницькій області про наявність підстав для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням від 18.05.2022 позивач не виконав подане відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України. Водночас незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства немає. Також позивачем не повернуто паспорт громадянина російської федерації до уповноважених органів цієї держави.

Відтак відповідачем прийнято рішення від 18.05.2022 про скасування рішення від 24.05.2019 № 383/2019 про набуття позивачем громадянства України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2023 у справі № 120/12262/23, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2024, у задоволенні відповідного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Разом з тим позивач 09.08.2023 подав відповідачу декларацію про відмову від іноземного громадянства, в якій повідомив, що відмовляється від громадянства російської федерації у зв`язку із збройною агресією рф проти України, небажанням повертатися до країни-агресора, прибуттям в Україну на постійне проживання з метою возз`єднання з батьками, які є громадянами України, та наміром отримати громадянство України.

Водночас у декларації позивач зазначив, що існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, а саме початок воєнних дій та введення на всій території України воєнного стану, внаслідок чого він не може подати клопотання про припинення громадянства рф.

Листом від 18.08.2023 відповідач відмовив у прийнятті вищевказаної декларації та повернув подані позивачем документи, зазначивши про те, що позивач протягом двох років з моменту набуття громадянства України не виконав встановленого законом обов`язку щодо припинення громадянства рф та не подав відповідного документа, виданого уповноваженого на те органом цієї держави, що стало підставою для прийняття УДМС у Вінницькій області рішення від 18.05.2022 про скасування рішення про набуття позивачем громадянства України.

Позивач із зазначеною відмовою у прийнятті декларації не погоджується, вважає дії відповідача протиправними, а тому за захистом своїх прав та інтересів вирішив звернутися до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначаються Законом України від 18.01.2001 №2235-III "Про громадянство України" (далі Закон №2235-ІІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2235-ІІІ у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

громадянство України правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках, а громадянин України це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України;

декларація про відмову від іноземного громадянства документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав;

зобов`язання припинити іноземне громадянство письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України;

незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 2235-III законодавство України про громадянство ґрунтується, зокрема, на принципі єдиного громадянства громадянства держави Україна.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 6 Закону № 2235-ІІІ громадянство України набувається, серед іншого, за територіальним походженням.

Положеннями статті 8 Закону № 2235-ІІІ визначено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Громадянство України за територіальним походженням не набуває особа, яка відповідно до частини шостої статті 9 цього Закону не приймається до громадянства України (крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 9 цього Закону), та особа, стосовно якої рішення про оформлення набуття громадянства України скасовано на підставі статті 21 цього Закону.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.

Водночас статтею 21 Закону № 2235-III передбачено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

Перелік документів, що подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (далі Порядок № 215) (у редакції від 15.08.2019, тобто станом на час набуття позивачем громадянства України).

Відповідно до п. 24 Порядку № 215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм)

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- декларацію про відмову особи, яка є громадянином російської федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), для іноземців, які є громадянами російської федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;

- заяву про зміну громадянства для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Згідно з п. 94 Порядку № 215 територіальний орган Державної міграційної служби України перевіряє відповідність оформлення документів з питань громадянства вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України.

Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України, а стосовно поновлення особи у громадянстві України також відсутні передбачені Законом підстави, за наявності яких поновлення у громадянстві України не допускається, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає рішення про оформлення набуття особою громадянства України.

За змістом пунктів 96-97 Порядку № 215 подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується територіальним підрозділом Державної міграційної служби України, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України.

Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України разом із документами, передбаченимипідпунктом "б" пункту 88 цього Порядку, надсилається до територіального органу Державної міграційної служби України.

Рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується керівником територіального органу Державної міграційної служби України або його заступником.

Повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк надсилається до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, яким було внесено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня одержання повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України повідомляє про це відповідну особу у письмовій формі із зазначенням причин скасування такого рішення.

Отже, з аналізу вищенаведених правових норм висновується, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням разом заявою (клопотанням) про набуття громадянства України іноземець подає зобов`язання припинити іноземне громадянство. При цьому іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Невиконання такого обов`язку унеможливлює прийняття іноземця до громадянства України та є законною підставою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України. Разом з тим іноземці, які позбавлені можливості виконати зазначений обов`язок з незалежних від них причин, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Водночас в контексті розгляду цієї справи суд зауважує, що подання особою декларації про відмову від іноземного громадянства є складовою процедури виконання іноземцем свого зобов`язання про припинення іноземного громадянства у зв`язку з набуттям громадянства України і ця процедура пов`язується з наявністю рішення органу ДМС про оформлення набуття громадянства України.

Однак, враховуючи те, що на момент подання позивачем декларації про відмову від іноземного громадянства від 09.08.2023 відповідачем було ухвалено рішення від 18.05.2022 про скасування рішення про набуття позивачем громадянства України, правомірність якого підтверджена рішенням суду у справі № 120/12262/23, суд доходить висновку, що подання позивачем декларації про відмову від іноземного громадянства після скасування рішення про набуття ним громадянства України суперечить нормам законодавства України з питань громадянства.

Відтак відмова УДМС у Вінницькій області у прийнятті поданої позивачем декларації є правомірною.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються індивідуально-виражені права позивача.

Водночас право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені рішенням, дією або бездіяльністю відповідача у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно з положеннями статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як зазначено у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Низка рішень ЄСПЛ містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (мотивованості) судових рішень, зокрема, наголошується на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення (рішення у справі "Якущенко проти України", заява № 57706/10, пункт 28).

Принцип належного здійснення правосуддя також передбачає, що судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються (рішення у справах "Garcнa Ruiz v. Spain" [GC] (заява №30544/96, пункт 26), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23), "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58), "Бендерський проти України" (заява N 22750/02, пункт 42)).

Поряд з цим, ЄСПЛ неодноразово зазначав, зокрема у рішенні "Garcнa Ruiz v. Spain" [GC] (заява № 30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах "Van de Hurk v. The Netherlands" (заява № 16034/90, пункт 61), "Шкіря проти України" (заява № 30850/11, пункт 43). Ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися в залежності від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.

Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях "Ruiz Torija v. Spain" (заява №18390/91, пункт 29), "Higgins and others v. France" (заява № 20124/92, пункт 42), "Бендерський проти України" (заява №22750/02, пункт 42) та "Трофимчук проти України" (заява № 4241/03, пункт 54).

Тобто у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього, а мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи.

Відтак, перевіривши ключові доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог адміністративного позову належить відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, позивач немає права на відшкодування будь-яких понесених у цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Байдак Василь Григорович (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса для листування: вул. Винниченка, буд. 30, м. Вінниця, 21009);

3) відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21000).

Повне судове рішення складено 20.03.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович