Справа № 440/18263/23
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/18263/23
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2023 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (надалі по тексту - відповідач2), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі по тексту - відповідач1), відповідно до якої просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 03.11.2023 року № 33 про відмову в призначенні пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.12.2003 та призначити і виплачувати пенсію по віку відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 01.11.2023.

Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на те, що пенсійним органом протиправно відмовлено у призначенні йому пенсії та наявності підстав для зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.12.2003.

Ухвалою суду від 02 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надати до суду в десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи позивача, у тому числі, але не обмежуючись, звернення позивача про призначення пенсії разом з додатками, за результатами якого прийнято оскаржуване рішення, відповіді на звернення позивача, а також детальний розрахунок стажу позивача у розрізі зарахованих та не зарахованих періодів, у тому числі з детальним їх описом разом з індивідуальними відомостями застрахованої особи ОСОБА_1 , а також з відомостями стосовно сплати останнім внесків у спірні періоди до Пенсійного фонду України. Витребувано у Головного управління ДПС в Полтавській області наступні відомості та належним чином засвідчені докази на їх підтвердження: перебування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на обліку як платника податків із обов`язковим зазначення обраної системи оподаткування та періодів перебування, у тому числі, але не обмежуючись, шляхом надання, у разі їх наявності, засвідчених копій свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування; сплачених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) сум страхових внесків (єдиного внеску) та або фіксованого податку в періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.12.2003. Витребувані докази встановлено надати безпосередньо до суду у п`ятиденний строк з дати отримання копії даної ухвали. Позивачу у п`ятиденний строк з дати отримання копії даної ухвали визначено надати безпосередньо до суду відомості та належним чином засвідчені докази на їх підтвердження сплати страхових внесків (єдиного внеску) за період з 01.07.2000 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.12.2003.

Відповідач1 позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на той факт, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення у даній справі не приймало, а розгляд заяви позивача про призначення пенсії розглядався відповідачем 2 /а.с. 43-44/.

Відповідач2 позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на той факт, що за поданими документами до страхового стажу не зараховано період ведення підприємницької діяльності з 01.01.1997 по 31.03.1997, з 01.07.1997 по 30.09.1997, з 01.01.1998 по 31.12.1998 оскільки, відсутня інформація про систему оподаткування та сплат страхових внесків до Пенсійного фонду України, періоди ведення підприємницької діяльності з 01.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2001, з 1.02.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Крім того, наявна розбіжність між даними довідок Пенсійного фонду від 12.10.2023 №1600-0505-8/74854 та Державної податкової служби від 18.10.2023 №33112/6/16-31-24-09-08 щодо системи оподаткування. Та довідки ДПС від 20.03.2023 №8211/6/16-31-24-09-08, від 1307.2023 №24593/6/16-31-24-09-08, від 12.10.2023 №1600-0505-8/74854 не містять підстав видачі. Період ведення підприємницької діяльності зараховано згідно з даними персоніфікованого обліку. За документами пенсійної справи та даних персоніфікованого обліку страховий стаж позивача становить 28 років 6 місяців 07 днів /а.с.с77-81/.

Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року повторно витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області індивідуальні відомості застрахованої особи (форми ОК-5) ОСОБА_1 , а також відомості стосовно сплати останнім внесків у спірні періоди до Пенсійного фонду України за спірний період, а саме з 01.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.12.2003. Повторно витребувано у Головного управління ДПС в Полтавській області наступні відомості та належним чином засвідчені докази на їх підтвердження: перебування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на обліку як платника податків із обов`язковим зазначення обраної системи оподаткування та періодів перебування, у тому числі, але не обмежуючись, шляхом надання, у разі їх наявності, засвідчених копій свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування; сплачених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) фіксованого податку в періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.12.2003, зокрема шляхом надання витягу картки особового рахунку за період з 01.01.2000 по 31.12.2003 по коду платежу Фіксований податок на доходи фізичних осіб 11010400 ФОП ОСОБА_1

02 лютого 2024 року до суду надійшли пояснення позивача, відповідно до яких останній наполягав, що періоди підприємницької діяльності із застосування фіксованого податку зараховуються до стажу роботи на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за відповідною системою оподаткування /а.с.91/.

Відповідно до клопотання про долучення доказів представника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомлено, що джерелом формування Реєстру застрахованих осіб, який ведуть органи Пенсійного фонду України, є персоніфіковані відомості про застрахованих осіб, що подаються страхувальниками (в тому числі фізичними особами підприємцями) в обсягах, передбачених Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Станом на 05.02.2024р. звітність за 2000-2003р.р. по ФОП ОСОБА_1 не надавалась, тому інформація в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня. Крім того, фізична особа ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 за період підприємницької діяльності з 01.01.2000 року по 31.07.2001 року та з 01.09.2001 року по 31.12.2003 року згідно довідки ГУ ДПС у Полтавській області № 24593/6/16-31-24-09-08 від 13.07.2023р. сплачував фіксований податок за ставкою 100,00 грн. щомісячно /а.с. 93/.

14 лютого 2024 року до суду надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду від представника Головного управління ДПС в Полтавській області, відповідно до яких зазначено, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) взятий на облік 14.12.1993 як платник податків. Згідно інформаційних баз даних органів ДПС ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.12.2003 перебував на загальній системі оподаткування, за умови сплати фіксованого розміру прибуткового податку за ставкою щомісячно - 100,00 гривень. Згідно інформаційних баз даних органів ДПС з 01.01.2000 по 31.12.2003 по коду платежу «Фіксований податок на доходи фізичних осіб» (КБК 11010400) ФОП ОСОБА_1 сплачено фіксований податок згідно наведеного розрахунку у розрізі дат сплати та сум. Також повідомляємо про відсутність технічної можливості надавати копії інтегрованих карток по податках та зборах за 2000 - 2003 роки, так як інформація за ці роки зберігалась в аналітично - інформаційній системі, яка з 01.01.2013 не підтримується в актуальному стані /а.с. 96-97/.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також КАС України) у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, як визначено частиною другою статті 262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджено копією паспорта громадянина України /а.с. 5/.

01.11.2023 позивач звернувся до пенсійного органу за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком /а.с. 49-50/.

Розглянувши за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №33 від 03.11.2023 відмовлено позивачу у призначенні пенсії /а.с. 48/.

Вважаючи свої права порушеними таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку вимогам позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" N 1788-XII від 05.11.91 та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" N 1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом статті 4 Закону N 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону N 1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону N 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону N 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону N 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону N 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону N 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до підпункту 1) пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону N 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

За змістом частини другої статті 24 Закону N 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону N 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 N 1788-XII (далі - Закон N 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з приписами статті 62 Закону N 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України N 637 від 12.08.93 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок N 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку N 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 4 Порядку N 637 періоди роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства, зараховуються до стажу роботи за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ, інших документів про сплату страхових внесків або інформації Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 8 Порядку N 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до пунктом 23 Порядку N 637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі N 569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі N 415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі N 550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі N 682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі N 359/2076/17.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо відмови у призначенні пенсії за віком рішенням від 03.11.2023, а також щодо не зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.12.2003.

Суд наголошує, що оскарженим рішенням від 03.11.2023 № 33 зафіксовано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди підприємницької діяльності з 01.01.1997 по 31.03.1997, з 01.07.1997 по 30.09.1997, з 01.01.1998 по 31.12.1999, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України; періоди ведення підприємницької діяльності з 01.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Крім того, наявна розбіжність між даними довідок Пенсійного фонду від 12.10.2023 №1600-0505-8/74854 та Державної податкової служби від 18.10.2023 №33112/6/16-31 -24-09-08 щодо системи оподаткування. Довідки ДПС від 20.03.2023 №8211/6/16-31-24-09-08, від 13.07.2023 № 24593/6/16-31-24-09-08, від 12.10.2023 №1600-0505-8/74854 не містять підстави видачі. Для зарахування до страхового стажу: періодів ведення підприємницької діяльності з 01.01.1997 по 31.03.1997, з 01.07.1997 по 30.09.1997, з 01.01.1998 по 31.12.1999 необхідно надати інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України; періодів ведення підприємницької діяльності з 01.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2001. з 01.02.2002 по 31.12.2003 необхідно надати витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців га громадських формувань про систему оподаткування /а.с. 48/.

Відтак, суд констатує, що позивачем в межах судового розгляду даної справи не оскаржується не зарахування до його стажу пенсійним органом періодів підприємницької діяльності з 01.01.1997 по 31.03.1997, з 01.07.1997 по 30.09.1997, з 01.01.1998 по 31.12.1999.

Надаючи оцінку обставинам справи в частині не зарахування відповідачем до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.12.2003, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до підпункту 1) пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону N 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до пункту 4 Порядку N 637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 встановлено, що для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 12.08.93 N 637, а за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата страхових внесків (єдиного внеску). При цьому, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України або наявність спеціального торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян тощо.

Позивачем на підтвердження провадження ним підприємницької діяльності упродовж спірного періоду надано до позову свідоцтво серії НОМЕР_2 про державну реєстрацію ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем за ідентифікаційним номером НОМЕР_1 (дата проведення реєстрації - 14.12.1993, дата заміни свідоцтва - 01.11.2007), а також виписку і витяг серії АБ №835010 (запит від 04.01.2013 за №15530444 станом на 04.1.2023) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про державну реєстрацію ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем /а.с. 14-19/, довідку Головного управління ДПС у Полтавській області від 18.10.2023 №33112/6/16-31-24-09-08 /зв.а.с. 71/ про те, що позивач з 01.01.2000 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.07.2006 перебував на загальній системі оподаткування, за умови сплати фіксованого розміру прибуткового податку за ставкою щомісячно - 100,00 грн.

Суд вважає за необхідне повторно акцентувати увагу, що в силу підпункту 1) пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону N 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відтак, враховуючи наявність доказів, що підтверджуються реєстрацію ОСОБА_1 як суб`єкта підприємницької діяльності зарахуванню підлягає лише період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2000 (заявлені межі позовних вимог) по 30.06.2000.

Натомість період здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.07.2001, з 01.09.2001 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.12.2003 підлягали б зарахуванню лише за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру.

Відповідачем зазначено про відсутність інформації про сплату позивачем за спірний період страхових внесків.

При цьому, позивачем не надано таких доказі сплати як ФОП страхових внесків протягом спірного періоду ні для відповідача під час звернення із заявою, ні до суду під час розгляду справи, тому такі періоди не підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Посилання позивача на інформацію ГУ ДПС в Полтавській області, згідно якої позивач перебуваючи на загальній системі оподаткування сплачував за спірний період "фіксований податок на доходи фізичних осіб" є безпідставним, оскільки згідно із вимогами підпункту 1) пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону N 1058-IV підставою для включення до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону періоду ведення підприємницької діяльності є лише за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску), а не фіксованого податку на доходи фізичних осіб.

В той час, як страхові внески (єдиний внесок) і фіксований податок на доходи фізичних осіб є різними платежами та застосовувалися під час різних систем оподаткування.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити та виплачувати пенсію, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачем2 заяви позивача від 01.11.2023 про призначення пенсії за віком у вигляді рішення від 03.11.2023 N 33, яке скасовано судом як протиправне в частині відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду провадження позивачем підприємницької діяльності з січня 2000 року по червень 2000 року.

При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду провадження позивачем підприємницької діяльності з січня 2000 року по червень 2000 року, який за висновками суду підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача для визначення права на призначення пенсії.

Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, враховуючи часткове зарахування відповідачем до страхового стажу періодів, що є спірними у справі, а також дискреції пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 01.11.2023 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2000 по 30.06.2000.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем-2 не доведено правомірності своїх дій (рішення) у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн /а.с. 4/.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд бере до уваги те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача щодо перерахунку пенсії, відтак суд вважає за можливе на підставі частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України покласти на відповідача судові витрати позивача повністю.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача2 на позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Г.Чекірди, буд. 10, м. Хмельницький, 29000, ідентифікаційний код 21318350) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 03.11.2023 року № 33 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 01.11.2023 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2000 по 30.06.2000 з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Г.Чекірди, буд. 10, м. Хмельницький, 29000, ідентифікаційний код 21318350) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Суддя І.Г.Ясиновський