Справа № 260/11111/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/11111/23 пров. № А/857/1852/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року (головуючої судді Калинич Я.М., ухвалене у письмовому провадженні в м. Ужгород) у справі №260/11111/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25.12.2023 звернувся в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просить зобов`язати відповідача закінчити виконавче провадження №60407046 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року задоволено позов повністю.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Відділ державної виконавчої служби у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України, судом призначено було відеоконференцію, однак у зв`язку з технічних причин така не відбулася.

Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у MB ДВС Ужгородського МРУЮ перебувало виконавче провадження ВП №50485552 з примусового виконання виконавчого листа №712/6174/2012 виданого 11.12.2012 року Ужгородським міськрайонним судом про: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України в особі Філії Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» заборгованість в сумі 623242,21 грн.».

17.03.2016 головним державним виконавцем MB ДВС Ужгородського МРУЮ Секерня Є.М. керуючись статтями 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» постановою про відкриття виконавчого провадження було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №712/6174/2012 виданого 11.12.2012 року Ужгородським міськрайонним судом. Боржником згідно з даним виконавчим документом є ОСОБА_1 .

21.04.2016 головним державним виконавцем Секерня Є.М. керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження.

22.10.2019 головним державним виконавцем Ужгородського MB ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секерня Є.М. згідно з п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

22.10.2019 головним державним виконавцем Ужгородським MB ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секерня Є.М., відповідно до вимог статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 62324,22 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. 31.10.2019 відкрито виконавче провадження ВП №60465367 на підставі виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №712/6174/2012, виданого 11.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» заборгованість в сумі 623242,21 грн. та судові витрати 1820,00 грн.

В межах виконавчого провадження №60465367 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. прийнято постанову від 31.10.2019 про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом, що становить 62324,22 грн.

Приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. винесено постанову від 04.04.2023 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. від 04.04.2023 закінчено виконавче провадження ВП №60465367.

Представником боржника було подано на ім`я начальника Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про закінчення виконавчого провадження №60407046 про стягнення.

Листом від 19.12.2023 за №12799 відмовлено представнику Тер-Балян К.С. у закінченні виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що: - згідно зі ст. 19 Конституції України: - «Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України»; - стаття 39 ЗУ «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження і такий перелік не містить підставу закінчення виконавчого провадження: - «у зв`язку з стягненням основної винагороди приватним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого документа, що перебував на виконанні у органу державної виконавчої служби».

Вважаючи протиправною відмову відповідача у закінченні виконавчого провадження №60407046 зі стягнення виконавчого збору, позивач звернувся із позовом до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій.

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до положень пункту першого частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону №1404-VІІІ надано визначення поняття «виконавчий збір» та унормовано питання щодо його розміру, порядку та підстав стягнення.

Так, згідно з частиною 1 статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За приписами пункту п`ятого частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується, зокрема, у разі виконання рішення приватним виконавцем.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що у межах виконавчого провадження №60465367 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. прийнято постанову від 31.10.2019 про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом, що становить 62324,22 грн.

Відповідно до наявних у матеріалах справи копій платіжних інструкцій вбачається, що сума боргу, основна винагорода та витрати виконавчого провадження стягнуті у повному обсязі, у зв`язку з чим, виконавче провадження №60465367 закінчене постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. від 04.04.2023, а тому можливе подвійне стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10 відсотків.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, що були чинні на час виникнення спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що при стягненні виконавчого збору, з урахуванням положень статті 27 Закону №1404-VIII можливе подвійне стягнення із позивача виконавчого збору, відповідно судом першої інстанції правомірно зобов`язано Відділ державної виконавчої служби у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження №60407046 з примусового виконання постанови (ВП №50485552) від 22.10.2019 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в розмірі 62324,22 грн., тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відповідно правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі №260/11111/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 18.03.2024