Справа № 420/31971/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.04.2023 року № 0-1553,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.04.2023 року № 0-1553, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання в розмірі 152343,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 11.07.2023 року позивач отримав податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 05.04.2023 року № 0-1553, згідно змісту якого відповідно до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 26,6 ПК України йому визначено суму податкового зобов`язання: за податковий період - 2022 рік, назва платежу - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, код платежу - 18010300, сума податкового зобов`язання - 152343,75 грн. Об`єктом оподаткування визначено нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що вказане нерухоме майно в період з 01.03.2022 року по 31.12.2022 року належало йому на праві власності та знаходилося на території смт. Затока Кароліно-Бугазької сільської територіальної громади, що віднесена до території, на якій у період з 03.03.2022 року по 17.08.2022 року велися активні бойові дії. Відповідно до податкових пільг, введених законодавцем у зв`язку із воєнним станом задля зменшення податкового тягаря на платників, останні звільнені від сплати податку за 2022 рік на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за об`єкти нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації. З огляду на викладене, позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 24.11.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: позовної заяви, оформленої відповідно до вимог ст. 160 КАС України, а саме зазначивши у позові про наявність або відсутність електронного кабінету представника позивача; оригіналу платіжного документу про сплату судового збору у розмірі 1523,44 грн.

28.11.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 24.11.2023 року.

Ухвалою від 04.12.2023 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі та ухвалив розгляд справи №420/31971/23 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 10.01.2024 року.

07.12.2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про передачу справу №420/31971/23 судді Одеського окружного адміністративного суду Юхтенко Л.Р. для вирішення питання про об`єднання в одне провадження з адміністративною справою №420/31970/23, оскільки провадження у справі №420/31970/23 відкрито раніше.

25.12.2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву відповідач з позовними вимогами не погоджується та просить відмовити в їх задоволення. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ОСОБА_1 було сформовано в автоматичному режимі податкове повідомлення рішення від 05.04.2023 року № 0-1553 на суму 152343,75 грн. за 2022 рік по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за вищезазначений об`єкт нежитлової нерухомості. Вказане податкове повідомленнярішення 11.07.2023 року було вручено платнику особисто. Згідно з п.п. 266.10.1. п. 266.10 ст. 266 Кодексу податкове зобов`язання за звітний рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

29.12.2023 року до суду від представника позивача надійшла відповіді на відзив, в якій останній зазначає, що контролюючий орган не спростував наявність у позивача пільг щодо сплати податку згідно приписів підпункт 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (в редакції на період нарахування податку за 2022 рік). Також, вказує, що відповідач щодо основоположних положень позову не зазначив чітких міркувань, які могли б спростувати позицію позивача, а обмежився констатацією факту, що активні бойові дії на території смт. Затока Кароліно-Бугазької сільської територіальної громади велися в період з 03.03.2022 року по 17.08.2022 року.

В підготовче судове засідання призначене на 10.01.2024 року учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно. Від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання, призначеного на 10.01.2024 року без їх участі позивача та його представника. Судове засідання відкладено на 07.02.2024 року.

В підготовче судове засідання, призначене на 07.02.2024 року, учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином та завчасно.

Ухвалою суду від 07.02.2024 року відмовлено в клопотанні представника позивача про передачу справу №420/31971/23 судді Одеського окружного адміністративного суду Юхтенко Л.Р. для вирішення питання про об`єднання в одне провадження з адміністративною справою №420/31970/23.

Ухвалою суду від 07.02.2024 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 420/31971/23 до судового розгляду на 26.02.2024 року.

В судове засідання, призначене на 26.02.2024 року, з`явилися представники сторін.

У судовому засіданні 26.02.2024 року під час розгляду справи по суті сторони у вступному слові надали свої пояснення щодо змісту та підстав своїх вимог і заперечень щодо предмета позову.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Суд в судовому засіданні з`ясував думку учасників справи щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 26.02.2024 року, суд задовольнив клопотання учасників справи та на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

29.02.2024 року від представника позивача надійшли докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

12.03.2024 року від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Заслухавши сторін, розглянувши подані заяви по суті справи та докази для їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступні обставини та факти.

ОСОБА_1 з 23.01.2014 року є власником 100/200 нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3125 кв.м. (готель літ. А, машзаз. літ. Б), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

05.04.2023 року Головним управлінням ДПС в Одеській області було прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1553, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання: за податковий період - 2022 рік, назва платежу - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, код платежу - 18010300, сума податкового зобов`язання 152 343,75 грн.

У детальному розрахунку суми податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, сплачуване фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості наведено відомості, що об`єктом оподаткування визначено нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , дата набуття права власності 23.01.2014, загальна площа об`єкту 3125,00 кв.м, розмір частки у праві спільної власності 1562.50 кв.м, розмір мінімальної заробітної плати встановленої законом на 01.01.2022 6500 грн., сума податкового зобов`язання 152 343,75 грн.

Не погоджуючись із винесенням податкового повідомлення-рішення, та вважаючи, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства, функції та правові основи діяльності контролюючих органів та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику врегульовані Податковим Кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно ст.265 ПКУ, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПКУ, фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Об`єктами оподаткування податком є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п 266.6.1 ст.266 ПК України).

Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України (п.п.266.9.1 п.266.9 ст.266 ПКУ).

Згідно п.п.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПКУ, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року з подальшим продовженням його терміну відповідними Указами. Воєнний стан діє і станом на цей час.

Особливості справляння податків і зборів на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ визначені пунктом 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» № 2142-IX від 24.03.2022, який набрав чинності 05.04.2022, доповнено п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ підпунктом 69.22, відповідно до якого, зокрема:

тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, в якому припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від24лютого 2022 року № 2102-IX, не нараховується та не сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації. При цьому платники податку - юридичні особи протягом шести календарних місяців після місяця, в якому припинено чи скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, мають право подати уточнюючу податкову декларацію, в якій відображаються зміни розміру податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за відповідний податковий період. Для платників податку - фізичних осіб контролюючий орган самостійно обчислює податкове зобов`язання за період з 1 січня по 1 березня 2022 року.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії та територій тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» установлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (в подальшому - Перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. Вказана постанова набрала чинності 25.12.2022.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», 22.12.2022 Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України був прийнятий наказом №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004.

Відповідно до вказаного Переліку територія смт. Затока Кароліно-Бугазької сільської територіальної громади (Код UА0033880) віднесена до території, на якій ведуться (велися) бойові дії - територія активних бойових дій з 03.03.2022 року по 17.08.2022 року.

При цьому судом встановлено, що нерухоме майно, яке в період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року належало на праві власності позивачу, знаходиться на території смт. Затока Кароліно-Бугазької сільської територіальної громади, яка входять до Білгород-Дністровського району Одеської області, що підтверджується правовстановлюючими документами.

Відтак, з 03.03.2022 року по 17.08.2022 року об`єкт нерухомого майна позивача був розташований на території, на якій велися бойові дії, а відтак підпадає під дію положень пп. 69.22 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість законних очікувань позивача як платника податків на застосування до нього підстав звільнення від сплати податкового зобов`язання, що передбачені п. 69.22 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України.

Втім, незважаючи на вказані обставини, відповідач 05.04.2023року прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення без врахування прийнятих законодавчих змін, в результаті чого протиправно визначив позивачу податкові зобов`язання за 2022 податковий (звітній) рік.

З огляду на викладене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1523,44 грн., згідно квитанції ID:6739-6972-2616-0587 від 28.11.2023 року.

Таким чином, враховуючи задоволення позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1523,44 грн. суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо вимог про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Крім того згідно з частиною 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Таким чином, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

При визначенні суми відшкодування інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, Суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Разом з тим, суд зазначає, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини 5 статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа №810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, а також такі обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, тобто доведеними стороною в процесі.

Матеріалами справи підтверджено, що представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу додані наступні докази:

- ордери на надання правничої (правової) допомоги видані адвокатським об`єднанням «ІНТЕЛЛЕКС», адвокати Покась О.С., Нікішев О.В.;

- договір б/н від 02.11.2023 року про надання правової (правничої) допомоги укладений між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «ІНТЕЛЛЕКС»;

- акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 1 від 27.02.2024 року;

- рахунок на оплату № 05 від 27.02.2024 року.

З пункту 5.1 договору б/н від 02.11.2023 року про надання правової (правничої) допомоги вбачається, що вартість 1 години робіт адвокатського об`єднання «ІНТЕЛЛЕКС» складає 2000,00 грн.

Згідно акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 1 від 27.02.2024 року за договором про надання правової (правничої) допомоги б/н від 02.11.2023 року, адвокатським об`єднанням «ІНТЕЛЛЕКС» надані наступні послуги:

1. Правова консультація Клієнта , вивчення та аналіз оскаржуваного ППР від 05.04.2023 № 0-1553, аналіз та підготовка інших доказів за переліком додатків позовної заяви у справі № 420/301971/23 (1 год.) на суму 2000,00 грн.;

2. Підготовка та подача позовної заяви у справі № 420/31971/23 щодо оскарження ППР від 05.04.2023 № 0-1553 (3 год.) на суму 6000,00 грн.;

3. Підготовка відповіді на відзив ГК ДПС в Одеській області у справі № 420/31971/23 (1 год.) 2000,00грн.;

4. Участь у судовому засіданні, яке відбулося 26.02.2024 року (45 хв.) на суму 1500,00 грн.

Загальна вартість наданих послуг за вказаним актом склала 11500,00 грн.

Суд зазначає, що відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просить суд на підставі ч. 6, 7 статті 134 КАС України зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами до одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2023 року 2684 грн. під час вирішення відповідного питання, у разі задоволення судом позовних вимог позивача. Також, вказує, що розмір гонорару адвокату, з урахуванням категорії справи, є завищеним і не відповідає ринковим цінам на адвокатські послуги.

Дослідивши надані до суду докази на підтвердження судових витрат, суд зазначає, що визначений представником позивача розмір понесених судових витрат на правничу допомогу не співмірний із складністю справи.

Зазначення в акті таких робіт правова консультація клієнта, вивчення та аналіз оскаржуваного ППР, аналіз та підготовка інших доказів за переліком додатків позовної заяви є фактично діями з підготовки та подання позовної заяви. Крім того, суд зазначає, що в якості додатків до позовної заяви було надано лише оскаржуване ППР та Інформаційну довідку щодо нерухомого майна.

Суд критично ставиться до доводів адвоката, що вартість роботи по підготовці та поданні адміністративного позову та відповіді на відзив у вказаній справі становить 10000,00 грн. Предмет спору у цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Таким чином, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову.

На підставі вище викладеного, суд доходить висновку, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 3000,00 грн., які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.04.2023 року № 0-1553 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.04.2023 року № 0-1553.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1523 (одна тисяча п`ятсот двадцять три) грн. 00 коп.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 19.03.2024 року.

Суддя Г. В. Лебедєва