Справа № 600/1739/23-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Чернівці Справа № 600/1739/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить:

визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №352694 від 21.03.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт та накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн;

провадження в справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 закрити.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною, оскільки винесена без з`ясування всіх обставин. Позивач наголошує, що водієм ОСОБА_2 під час перевірки посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області було надано всі необхідні та визначені ст. ст. 39, 48 Закону України Про автомобільний транспорт документи, зокрема і тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб. Про наявність під час перевірки тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб також зазначено у акті №352083 від 16.02.2023, де у графі серія і номер свідоцтва про реєстрацію зазначено НОМЕР_1 . Висновок в акті обґрунтовано тим, що у графі тимчасового реєстраційного талону «Дійсне до» не вказано дату його дії. На думку позивача під час складання акту перевірки відповідач не врахував норми чинного законодавства та не встановив станом на момент розгляду справи чинність тимчасового реєстраційного талону, який було пред`явлено для перевірки.

Позивач вважає, що під час оформлення матеріалів справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт так і під час розгляду даної справи, відповідач не забезпечив належного з`ясування всіх обставин справи, не відібрав жодних письмових пояснень, та не направляв запитів про надання інформації до інших контролюючих органів, які можуть володіти відповідною інформацію з метою підтвердження дійсного факту порушення, тому його незаконно було притягнуто до відповідальності, оскільки всі передбачені законом документи водій транспортного засобу надав під час перевірки.

Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області (далі відповідач, Укртрансбезпека) подала до суду відзив, в якому заперечувала проти позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявленого позову.

В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що оскаржувана постанова прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, з урахуванням документів наданих під час перевірки.

Зокрема, відповідач зазначав, що посадовими особами Укртрансбезпеки в рамках проведення заходів державного контролю відповідно до Порядку № 1567, шляхом проведення рейдової перевірки, 16.02.2023 за адресою м. Чернівці вул. Садова 1, перевірено транспортний засіб марки «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію: НОМЕР_1 , що надавав послуги з міських перевезень пасажирів за маршрутом № 35. Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснювалась на підставі направлення на рейдову перевірку №015511 від 13.02.2023. В ході перевірки, проведеної посадовими особами Укртрансбезпеки виявлено факт порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт водієм транспортного засобу ОСОБА_2 марки «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що використовується ФОП ОСОБА_1 , а саме: відсутність у водія позивача на момент проведення рейдової перевірки чинного тимчасового реєстраційного талону, чим порушено вимоги ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за що передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що правомірно застосував до позивача штраф оскаржуваною постановою.

Учасники справи скористалися правом для подання до суду заяв по суті.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 06.05.2002 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Основним видом діяльності позивача є пасажирський наземний транспорт місткового та приміського сполучення (а.с. 66).

На підставі щотижневого графіку проведення рейдової перевірки від 13.02.2023 № 8446/44/27-23 від 13.02.2023, 13.02.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті старшим державним інспекторам Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Церковному А.Г. та Джеголі І.І. видано направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) № 015511 для проведення рейдової перевірки транспортних засобів автомобільних перевізників на території радіусом 150 км, з центром на вул. Руській, 248 У, в м. Чернівці з 13.02.2023 по 19.02.2023 (а.с. 35, 36).

На підставі щотижневого графіку проведення рейдової перевірки від 13.02.2023 та направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) № 015511 від 13.02.2023, 16.02.2023 о 12 год. 15 хв. посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті за адресою м. Чернівці, вул. Садова 1 проведено перевірку транспортного засобу марки Мерседес Бенц реєстраційний номер НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію: НОМЕР_1 , що надавав послуги з міських перевезень пасажирів за маршрутом № 35 «вул. Садова вул. Старожучківський шлях».

В ході перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки виявлено факт порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт водієм транспортного засобу марки Мерседес Бенц реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 , що використовується ФОП ОСОБА_1 , а саме: відсутність у водія позивача на момент проведення рейдової перевірки чинного тимчасового реєстраційного талону, чим порушено вимоги ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за що передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт (а.с. 44).

За результатами проведення рейдової перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 352083 від 16.02.2023. З актом перевірки ознайомлено водія ОСОБА_2 , що підтверджується його підписом (а.с. 44).

21.02.2023 відповідач направив на адресу позивача повідомлення на розгляд справи на 21.03.2023 в приміщення Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, 248 У, 2 поверх кабінет № 1 для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт з 09.00 год по 12.00 год. (а.с. 34 на звороті).

Доказів надіслання (вручення) вказаного повідомлення позивачу учасники справив до суду не надали.

На підставі акту №352083 від 16.02.2023, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт відносно ФОП ОСОБА_1 , 21.03.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області винесено постанову № 352694 про застосування адміністративно-господарський штрафу до позивача у сумі 17000 гривень за порушення вимог ст. ст. 34, 39 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт (а.с. 32).

Згадану вище постанову отримано позивачем 21.03.2023, що підтверджується його підписом на копії постанови (а.с. 32).

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-III, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Закон № 2344-III регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Згідно ст. 2 Закону № 2344-III законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

За приписами ч. 3 ст. 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення № 103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення № 103).

Частиною 14 ст. 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з ч. 17 20 ст. 6 Закону № 2344-III рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі також - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 12 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Пунктом 13 Порядку № 1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами пункту 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: 1) наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; 2) додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; 3) додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); 4) відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; 5) оснащення таксі справним таксометром; 6) відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; 7) додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; 8) наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; 9) додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; 10) виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі); 11) виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до абзацу 4 пункту 16 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе: використання спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис Укртрансбезпека; використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою; здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів; використання засобів фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення; здійснення опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

В абзаці 3 пункту 20 Порядку № 1567 зазначено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Пунктом 21 Порядку № 1567 встановлено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Матеріалами справи підтверджено, що за результатами проведення рейдової перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №352083 від 16.02.2023.

У акті перевірки № 352083 від 16.02.2023 зафіксовано, що посадовими особами Відділу Державної служби України з безпеки на транспорті за адресою: м. Чернівці, вул. Садова, 1 під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу марки Мерседес Бенц д.н.з. НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію: НОМЕР_1 , водієм якого є ОСОБА_2 , виявлено порушення ст. 34 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: встановлено, що під час надання послуг міських перевезень пасажирів за маршрутом № 35 «вул. Садова - вул. Старожучківський шлях», перевізник не забезпечив водія чинним тимчасовим реєстраційним талоном, чим порушив ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт.

У вищевказаному акті перевірки також зазначено, що відповідальність за вчинене правопорушення передбачено абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт, оскільки перевезення пасажирів здійснювалося за відсутності на момент перевірки документів визначених ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: реєстраційного документу на транспортний засіб.

В акті перевірки водій транспортного засобу ОСОБА_2 зазначив, що не згідний з тим що порушив, про що свідчить його підпис.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято постанову № 352694 від 21.03.2023 про застосування адміністративно-господарський штрафу до ФОП ОСОБА_1 у сумі 17000,00 грн за порушення вимог ст. ст. 34, 39 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Відповідно до ст. 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен: 1) виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; 2) утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; 3) забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; 4) забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; 5) організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; 6) забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; 7) забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; 8) забезпечувати безпеку дорожнього руху; 9) забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Частиною 2 ст. 39 Закону №2344-ІІІ визначено, що документами для регулярних пасажирських перевезень є:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

- для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.

Як встановлено судом та не заперечувалося учасниками справи, під час здійснення посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області перевірки транспортного засобу марки Мерседес Бенц д.н.з. НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію: НОМЕР_1 , водієм якого є ОСОБА_2 , виявлено порушення ст. 34 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: під час надання послуг міських перевезень пасажирів за маршрутом № 35 «вул. Садова - вул. Старожучківський шлях», перевізник не забезпечив водія чинним тимчасовим реєстраційним талоном, чим порушив ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт.

Тобто водієм перевізника були надані документи для регулярних пасажирських перевезень, в т.ч. тимчасовий реєстраційний талон, який на думку відповідача є нечинним.

Як зазначає відповідач у заявах по суті, при перевірці транспортного засобу водій пред`явив тимчасовий реєстрацій талон, проте в графі Дійсний до - дата відсутня, тобто даний реєстраційний талон недійсний у зв`язку з тим, що протермінований.

Дослідженням тимчасового талону, який був наявний на час перевірки та долучений позивачем до позову встановлено, що тимчасовий реєстраційний талон ДХХ № 089883 видано 07.09.2017 на транспортний засіб марки Mercedes- BENZ реєстраційний номер НОМЕР_2 . В графі Дісний до ____. відсутня дата до якої дійсний тимчасовий талон (а.с. 13).

Як стверджував відповідач у заявах по суті, Відділом державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області надіслано запит до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області про надання інформації стосовно терміну дійсності тимчасового реєстраційного талону ДХХ № 089883 транспортного засобу марки Mercedes-BeNZ реєстраційний номер НОМЕР_2 .

02.05.2023 Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Чернівецькій області направив на адресу відповідача лист, в якому повідомив, що згідно облікових даних ЄДРТЗ МВС на транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ 310D 1999 року випуску ДНЗ НОМЕР_2 , 07.09.2017 виданий тимчасовий реєстраційний талон на право керування за заявою власника ДХХ № 089883 на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Тимчасовий реєстраційний талон виданий до 07.09.2022 (а.с. 55).

Згідно скрінштоту Витягу з системи Шлях тимчасовий реєстраційний талон ДХХ № 089883 виданий до 07.09.2022 (а.с. 37).

Надаючи оцінку вказаній обставині, суд зазначає наступне.

Порядок видачі тимчасового реєстраційного талона регламентовано Інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженою наказом МВС від 11.08.2010 №379, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.01.2011 за № 123/18861 (далі Інструкція №397)

Відповідно до пункту 6.3 Інструкції № 397, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження Т3 іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до 20 року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії № ____.

Копія документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження Т3, долучається працівниками Центру до матеріалів видачі тимчасового реєстраційного талона. Тобто, вказаним підзаконним нормативно-правовим актом на виконання вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема у користуванні у фізичних чи юридичних осіб, реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами статей 39, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Згідно з пунктом 6.1 Інструкції № 379 видача тимчасових реєстраційних талонів на ТЗ проводиться працівниками Центру відповідно до вимог пунктів 16, 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (далі Порядок №1388).

При цьому, відповідно до абз. 6, 7 пункту 16 Порядку № 1388 за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

У разі звернення до сервісного центру МВС власника транспортного засобу - фізичної особи чи фізичної або юридичної особи, якій власник передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами до закінчення строку дії виданого тимчасового реєстраційного талона, такий документ визнається недійсним, про що відповідні відомості в день звернення вносяться до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Отже, вжите в п. 16 Порядку № 1388 слово за бажанням означає, що на власника транспортного засобу, який передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом, не покладається обов`язок з оформлення тимчасового реєстраційного талону.

Вирішення питання оформлення тимчасового реєстраційного талону законодавець залишив на розсуд особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами.

Отже, зазначені норми права вказують на те, що тимчасовий реєстраційний талон видається виключно за бажанням власника або особи, якій передано транспортний засіб, його оформлення не є обов`язковим.

Аналогічного висновку про необов`язковість наявності тимчасового реєстраційного талону дійшов і Верховний Суд у постанові від 10.07.2020 у справі №826/24642/15, надаючи аналіз абз. 4 п. 16 Порядку № 1388.

Окрім того, аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.07.2023 у справі №560/514/22 та від 28.12.2023 у справі № 300/4673/22.

У пунктах 65-71 постанови Верховного Суду від 06.07.2023 в справі № 560/514/22 викладено висновок про те, що на власника транспортного засобу у разі передачі права керування транспортним засобом іншій особі, не покладається обов`язок з оформлення тимчасового реєстраційного талону. Вирішення питання оформлення тимчасового реєстраційного талону чи ні законодавець залишив на розсуд самого власника.

Відтак, не надання водієм в ході рейдової перевірки тимчасового реєстраційного талону не свідчить про відсутність факту передачі транспортного засобу від власника іншій особі чи про незаконність такої передачі або ж про використання транспортного засобу на незаконних підставах.

Крім того, суд зазначає, що згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України установлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу приписів ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Статтею 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а якщо цей договір укладено за участю фізичної особи, то він підлягає нотаріальному посвідченню.

Тобто, недотримання нотаріальної форми посвідчення договору найму транспортного засобу свідчить про нікчемність правочину.

Отже, договір оренди транспортного засобу є правомочним і не потребує додаткового нотаріального посвідчення, оскільки позивач здійснює свою діяльність з метою одержання прибутку та зареєстрований відповідно до закону як підприємець.

Під час розгляду справи по суті, відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутність факту передачі позивачу транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ 310D 1999 року випуску ДНЗ НОМЕР_2 від власника чи незаконність такої передачі або ж використання вказаного транспортного засобу на незаконних підставах.

Отже, положення ч. 2 ст. 799 ЦК України не можуть бути застосовані до даних спірних правовідносин, оскільки поняття фізичної особи-підприємця та юридичної особи у цих правовідносинах є однаковими. Крім того, не додержання нотаріальної форми посвідчення договору сторонами, не може свідчити про відсутність господарських відносин між ними.

Будь-яких доказів щодо відсутності господарських правовідносин між позивачем та власником транспортного засобу матеріали справи не містить.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 18.12.2012 у справа № 14/5025/1982/11 та постанові Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 806/1450/16.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову відповідач неправильно кваліфікував відсутність дати дії тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб, як порушення позивачем вимог ст. ст. 34 та 39 Закону України Про автомобільний транспорт.

Оскільки оскаржувана постанова винесена лише з підстав того, що в тимчасовому реєстраційному талоні відсутня дата його дії, то у такому випадку суд не вбачає порушення позивачем вимог ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт. Відтак, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обгрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладено, суд вважає, що оскаржувану постанову прийнято відповідачем без урахуванням всіх обставин, що мають значення для її прийняття.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги позивача про закриття провадження в справі про притягнення його до відповідальності, суд зазначає, що така вимога є необґрунтованою та безпідставною, оскільки суд захистив права та інтереси позивача в межах предмету спору шляхом скасування оскаржуваної постанови. Крім того, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 245 КАС України, суд не наділений повноваженнями під час розгляду адміністративної справи закривати провадження в справі про притягнення до відповідальності.

З огляду на наведене, в цій частині позовна вимога не підлягає задоволенню.

Стосовно витрат на правничу допомогу в сумі 7200,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 6 та 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З аналізу наведених правових норм, суд приходить до висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16 та від 18.10.2018 у справі №813/4989/17.

Відповідно до змісту вимог про стягнення судових витрат, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені на правову допомогу у розмірі 7200,00 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги від 30.03.2023; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, акт наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 27.03.2023; квитанцію № 2 від 30.03.2023 про отримання коштів в сумі 7200,00 грн.

Згідно квитанції від 30.03.2023 про отримання гонорару на суму 7200,00 грн, адвокатом надано позивачу послугу правової допомоги, у зв`язку із чим позивачем понесено витрати у розмірі 7200,00 грн.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

Згідно ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як видно із матеріалів справи, відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України, дана справа є незначної складності, розглядалася без участі сторін у порядку письмового провадження.

Суд вважає, що у даному випадку витрати на надання правничої допомоги необхідно обраховувати, виходячи із реальної участі представника позивача в підготовці справи.

Відповідач заперечував щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, керуючись приписами ч. 3 ст. 139 КАС України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, витрати на правничу допомогу належать стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3600,00 грн.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд не вирішує питання про відшкодування судових витрат позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 14, 77, 139, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті № 352694 від 21.03.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3600,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач - Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті в особі (вул. Руська, 248 У, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький