Справа № 140/35854/23
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року ЛуцькСправа № 140/35854/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.07.2023 позивач ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ).

Проте, рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 12.07.2023 № 13 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 8 місяців, право на пенсію згідно із статтею 55 Закону № 796-ХІІ відсутнє.

Позивач не погоджується із рішенням відповідача ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії, оскільки є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (3 категорія), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , та постійно проживає на території Камінь-Каширського району Волинської області, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» від 23.07.1991 № 106 (далі Постанова № 106) входить до переліку населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок радіоактивного забруднення, тому має право на пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 12.07.2023 № 13 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ з 05.07.2023.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 19).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 03.01.2024 № 0300-0902-7/558 (а. с. 23-25) відповідач ГУ ПФУ у Волинській області позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні у зв`язку із правомірності оскаржуваного рішення та відсутністю у позивача необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 26.12.2023 № 1300-5903-7/189910 (а. с. 34-38) відповідач ГУ ПФУ у Львівській області позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що позивач не має права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, позаяк поданими позивачем документами підтверджено факт проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 лише 8 місяців.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив (а. с. 42-46), у якій з доводами відзиву ГУ ПФУ у Львівській області не погодилася з підстав, викладених у позовній заяві.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а. с. 11).

05.07.2023 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 12.07.2023 № 13 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку із відсутністю права на пенсію згідно із статтею 55 Закону № 796-ХІІ. Рішення мотивоване тим, що період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 8 місяців. До періоду проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період проживання в м. Житковичі Гомельської області Республіки Білорусь з липня 1988 по листопад 1991, згідно з довідкою від 07.09.1993 № 71, оскільки в довідці не зазначено, до якої зони відноситься даний населений пункт (а. с. 13).

Листом від 18.07.2023 № 0300-0211-8/40927 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило ОСОБА_1 про прийняте рішення (а. с. 12).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Частинами першою, другою статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

При вирішенні спору суд враховує, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01.01.1993, при цьому, особам, які додатково до вказаних вище умов, з моменту аварії по 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, проживали у зоні гарантованого добровільного відселення встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки.

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.04.1986 у період з 02.04.1986 по 21.04.1992 ОСОБА_1 (дівоче прізвище Акунец) працювала майстром лісу Житковичівського лісгоспу, розташованого в м. Житковичі Гомельської області Республіки Білорусь (а. с. 28 зворот - 30).

Відповідно до довідки від 07.09.1993 № 71 (а. с. 15) м. Житковичі Гомельської області Республіки Білорусь з квітня 1986 року забруднене цезієм-137 від 1 до 5 Кі/кв.км та на підставі розпоряджень Ради Міністрів Республіки Білорусь від 01.06.1992 № 323 та від 09.04.1991 № 133 включено в перелік населених пунктів, в яких жителям надаються встановлені законом Республіки Білорусь «Про соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідні пільги.

На думку суду, з врахуванням пункту 3 статті 2 Закону № 796-ХІІ у первісній редакції (зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/км2, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/км2, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/км2, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період), територія, на якій позивач працювала у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 (м. Житковичі Гомельської області Республіки Білорусь), фактично відноситься до зони гарантованого добровільного відселення з огляду на щільність забруднення ґрунту. Відтак, позивач має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку у 3 роки, за умови, що позивач станом на 01.01.1993 прожила або відпрацювала у вказаній зоні не менше 3 років.

Разом з тим, відповідачі заперечують ту обставину, що станом на 01.01.1993 позивач прожила та/або відпрацювала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, та з матеріалів справи вбачається, що період роботи (проживання) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення становить 08 місяців, оскільки ГУ ПФУ у Львівській області до періоду проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період проживання в м. Житковичі Гомельської області Республіки Білорусь з липня 1988 року по листопад 1991 року згідно з довідкою від 07.09.1993 № 71, позаяк в довідці не зазначено, до якої зони відноситься даний населений пункт.

Суд не погоджується із позицією відповідачів щодо обрахунку періоду проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, з огляду на таке.

Як вбачається із довідки від 07.09.1993 № 71, виданої Житковичівською районною радою народних депутатів, ОСОБА_1 в період з липня 1988 року по листопад 1991 року дійсно проживала в м. Житковичі Гомельської області Республіки Білорусь, територія якого з квітня 1986 року забруднена цезієм-137 від 1 до 5 Кі/кв.км і має сумарну річну ефективну еквівалентну дозу опромінення 0,6 мЗв, та на підставі розпоряджень Ради Міністрів Республіки Білорусь від 01.06.1992 № 323 та від 09.04.1991 № 133 включено в перелік населених пунктів, в яких жителям надаються встановлені законом Республіки Білорусь «Про соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідні пільги (а. с. 15).

Відповідно до статті 4 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про спільні дії з мінімізації та подолання наслідків чорнобильської катастрофи, яка підписана 12.05.1997, громадяни України та Республіки Білорусь, що постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи у разі переїзду на постійне місце проживання на територію держави іншої Сторони користуються пільгами, передбаченими відповідно Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом Республіки Білорусь «Про соціальний захист громадян, що постраждали від катастрофи на Чорнобильській АЕС».

Крім того, суд звертає увагу, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а. с. 11), тоді як згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Відтак, твердження відповідачів про те, позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 лише 08 місяців є помилковими та не підтверджені належними і допустимими доказами.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 12.07.2023 № 13 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ з тих мотивів, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, становить 8 місяців, тобто менше трьох років, у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного рішення належить задовольнити.

Разом з тим, при вирішенні позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що відповідач ГУ ПФУ у Львівській області при розгляді заяви позивача від 05.07.2023 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ обмежився лише дослідженням періоду проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993, та констатувавши, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 становить менше трьох років, відмовив у призначенні пенсії згідно із оскаржуваним рішенням.

Крім того, враховуючи, що позивачу виповнилося 54 роки, тому для реалізації права на пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ пенсійний вік позивача підлягає зменшенню на 6 років.

З урахуванням наведеного, за відсутності правової оцінки, наданої територіальним органом Пенсійного фонду України щодо наявності усіх умов для надання позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ (у цьому випадку щодо наявності правових та фактичних підстав для зменшення позивачу пенсійного віку на 6 років), суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти категоричного висновку про наявність/відсутність у позивача права на призначення вказаної пенсії. Саме до повноважень органів ПФУ віднесено зарахування певних періодів проживання та трудової діяльності до страхового стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами; далі Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

На думку суду, оскільки за приписами Порядку № 22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем фактичного проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії, тому належним відповідачем за позовними вимогами зобов`язального характеру є ГУ ПФУ у Волинській області.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву позивача від 05.07.2023 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог зобов`язального характеру щодо призначення пенсії.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, оскільки права позивача були порушені саме рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 12.07.2023 № 13, а позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача судовий збір в сумі 536,80 грн, сплачений в розмірі 1073,60 грн квитанцією від 12.12.2023 (а. с. 8, 18).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 12 липня 2023 року № 13.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) від 05 липня 2023 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79000, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ідентифікаційний код 13814885) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх