Справа № 460/28213/23
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2024 року м. Рівне №460/28213/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивач був призваний на військову службу по мобілізації під час дії правового режиму воєнного стану до військової частини НОМЕР_2 та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2022 № 1 зарахований до списків її особового складу. 06.10.2023 позивач звернувся до командира військової частини із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме - у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Разом із рапортом позивачем подавалися усі необхідні документи в нотаріально засвідчених копіях. Проте, станом на момент подачі позову до суду рішення по суті рапорту відповідачем не прийнято. Позивач стверджує, що підпункт "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не вимагає наявності прямих родинних відносин, оскільки батько двох дітей дружини позивача загинув, діти знаходяться на його утриманні, що підтверджується довідкою Сарненської міської ради Рівненської області Служби у справах дітей № 01/11- 46 від 03.10.2023, тому на переконання позивача, наявні правові підстави для звільнення з військової служби під час призову, огляду на що, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

02.01.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що позивачем не надано документального підтвердження факту перебування на утриманні у нього дітей віком до 18 років, зокрема не надано доказів фактичного матеріального утримання малолітніх дітей дружини позивача від попереднього шлюбу та рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту перебування дітей на утриманні позивача. Звертає увагу суду, що обов`язок щодо утримання дітей у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Зауважує, що позивачем порушено процедуру подання рапорту, оскільки у рапорті невірно зазначена посада військовослужбовця. За позицією відповідача, у командира військової частини НОМЕР_1 відсутні правові підстави для задоволення рапорту позивача та, відповідно, видання наказу про його звільнення з військової служби.

04.01.2024 позивачем було подано відповідь на відзив, у якій більш детально конкретизовано доводи та обґрунтування, зазначені у позовній заяві, а також наведено аргументи на спростування тверджень відзиву відповідача. Зокрема, у відповіді на відзив акцентовано увагу на тому, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав доказів правомірності своїх дій та докази того, що позивач не утримує трьох дітей.

08.01.2024 відповідачем подано до суду заперечення, в яких наведено аргументи та мотиви відхилення пояснень наведених представником позивача у відповіді на відзив.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 22.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

25.02.2022 ОСОБА_1 Сарненським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки призвано по мобілізації під час дії правового режиму воєнного стану на військову службу до військової частини НОМЕР_2 та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2022 № 1 зараховано до списків особового складу на посаду бойового медика взводу 3 стрілецької роти в/ч НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 10.10.2023 № 283 головного сержанта ОСОБА_1 звільнено з посади бойового медика 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду бойового медика 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_2 .

06.10.2023 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 13 підпункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю на утриманні трьох дітей віком до 18 років. Рапорт зареєстровано у військовій частині за вхідним № 2082 від 10.10.2023.

До рапорту були долучені нотаріально засвідчені копії наступних документів:

паспорт та ідентифікаційний код ОСОБА_2 , паспорт та ідентифікаційний код ОСОБА_3 , свідоцтво про шлюб з громадянкою ОСОБА_3 , свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про смерть чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , довідка Сарненської міської ради Рівненської області Служби у справах дітей № 01/11- 46 від 03.10.2023 про перебування на утриманні позивача трьох дітей, заява громадянки ОСОБА_8 № 1241 від 14.08.2023, витяг № 2903 про зареєстрованих у приміщенні/житловому будинку осіб, витяг № 2904 про зареєстрованих у приміщенні/житловому будинку осіб, акт обстеження матеріально-побутових умов № 218 від 14.08.2023, довідка № 956 від 04.10.2023 Сарненської філії Рівненського обласного центру зайнятості.

Зазначений рапорт направлений командиром військової частини НОМЕР_2 командиру в/ч НОМЕР_1 з клопотанням за вих. № 2871 від 11.10.2023 для вирішення питання по суті.

Відповідного рішення за результатами розгляду рапорту від 06.10.2023 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби командиром в/ч НОМЕР_1 прийнято не було.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не здійснення звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому воєнний стан було продовжено. На час розгляду справи воєнний стан триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-друга статті 1 Закону 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Так, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно абз. 2 пп. 2 п. 225 Положення № 1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:

під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення № 1153/2008).

Згідно із абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються:

копія аркуша бесіди;

копія рапорту військовослужбовця;

документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин;

копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Системний аналіз підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ дає підстави для висновку, що під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Відтак, визначальними для вирішення цього публічно-правового спору є перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис № 356 від 17.10.2006), яка перебуває на його утриманні, що підтверджується нотаріально завіреною заявою матері дитини - ОСОБА_8 .

11 серпня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , актовий запис № 260 від 11.08.2023).

На час укладення шлюбу з позивачем, ОСОБА_3 від попереднього шлюбу зі ОСОБА_9 , має двох дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 видане 11.08.2023.

Так, вирішуючи даний спір, суд досліджує спірні правовідносини крізь призму прав та обов`язків учасників цих правовідносин, а також балансу публічних та приватних інтересів, та з огляду на це, враховує, крім зазначених вище, також норми Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Отже позивач, який не є батьком дітей своєї дружини, не несе обов`язку щодо їх утримання, позаяк такий обов`язок за ним законодавчо відсутній і утримання дітей він може здійснювати лише з власної волі. Якщо сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, то стосовно вітчима (мачухи) передбачені певні застереження.

В силу положень частини першої статті 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Суд зазначає, що перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_3 позивач має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Висновки суду у даній справі узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладені в постанові від 14 грудня 2023 року у справі № 160/11228/23 щодо питання застосування підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у подібних правовідносинах.

Згідно довідки № 956 від 04.10.2023 ОСОБА_3 перебуває на обліку як безробітна в Сарненській філії Рівненського ОЦЗ з 28 вересня 2023 року.

Однак, з наданих суду документів не можливо встановити чи має можливість дружина позивача працювати та утримувати своїх дітей; чи наявні у її дітей інші родичі, зазначені в частині першій статті 268 СК України, які можуть їх утримувати; у який спосіб позивач утримує дітей своєї дружини; чи отримують діти пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, акт обстеження матеріально-побутових умов виданий Сарненською міською територіальною громадою 14.08.2023, згідно якого проведено обстеження умов проживання сім`ї позивача та довідка № 01/11-46 від 03.10.2023 Служби у справах дітей Сарненської міської ради не є належним доказом перебування на утриманні позивача дітей його дружини від попереднього шлюбу.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що він є опікуном чи усиновителем неповнолітніх дітей - ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , та має законодавчо встановлені обов`язки щодо них, в тому числі обов`язок по їх утриманню.

Додатково суд зазначає, для того щоб підтвердити факт утримання дітей позивачу необхідно звернутись до районного, районного у місті, міського або міськрайонного суду із заявою про встановлення факту перебування фізичних осіб на утриманні.

Згідно із статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом не є вичерпним. За наявності умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Досліджуючи матеріали справи, суд встановив, що до рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 також не додав доказів того, що діти його дружини не мають діда, бабу, повнолітніх братів та сестер, здатних їх утримувати або наявності у матері дітей поважних причин, з яких вона не може надавати їм належного утримання.

Враховуючи неподання ОСОБА_1 до рапорту від 06.10.2023 документів, які підтверджують факт перебування на його утриманні трьох і більше неповнолітніх дітей, у відповідача відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Суд приймає до уваги той факт, що за результатами розгляду попереднього рапорту позивача від 09.09.2023 вх. № 1746, ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність підстав для звільнення з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, оскільки військовослужбовцем не надано підтверджуючих документів щодо утримання двох неповнолітніх дітей своєї дружини. Тобто, фактично питання звільнення позивача з вказаної ним підстави розглядалося в/ч НОМЕР_2 , про що зазначено у відповіді в/ч НОМЕР_2 № 2026 від 11.09.2023.

У той же час, позовні вимоги про зобов`язання відповідача звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років є дискреційними повноваженнями військової частини, де проходить службу військовослужбовець.

Розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абз. 3 п. 14.10 розділу XIV Інструкції № 170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Тому, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача звільнити позивача від проходження військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» згідно поданого рапорту, слід відмовити.

При цьому позовну вимогу про визнання бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту від 06.10.2023 та зобов`язання розглянути цей рапорт по суті позивач не заявляє.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В контексті наведеної норми, суд зазначає, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі. Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і розміром заявлених позивачем вимог.

Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 11 КАС України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в тому разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Цей принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Відповідна правова позиція міститься у постанові КАС ВС від 18.11.2018 по справі № 815/1813/15.

Як вже зазначав суд, фактично питання звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ розглядалося командиром в/ч НОМЕР_2 , внаслідок чого, відсутні правові підстави для задоволення рапорту позивача та, відповідно, видання наказу про звільнення з військової служби.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають до задоволення.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 20 березня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 )

Суддя Ольга ПОЛІЩУК