Справа № 160/12148/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2024 року м. Дніпросправа № 160/12148/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської митниці

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року (головуючий суддя Бондар М.В.)

у справі №160/12148/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВІА ДНІПРО»

до Дніпровської митниці

про визнання протиправним, скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВІА ДНІПРО» звернулось до суду з позовом до Дніпровської митниці, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA110140/2023/000083/1 від 21.02.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110140/2023/000103 від 21.02.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою митного оформлення отриманого товару позивач подав до митного органу усі необхідні документи, з визначенням митної вартості товару за першим методом (за ціною контракту), однак, митниця, розглянувши подані позивачем документи, а також враховуючи, що позивач не має можливості подати інші додаткові витребувані митним органом документи, з огляду на те, що такі документи у декларанта відсутні, безпідставно встановила, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості. Позивач зазначає, що зауваження митниці не є свідченням не підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, оскільки надані митниці документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року позов задоволено.

Суд виходив з того, що відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Висновок відповідача про встановлення розбіжностей у поданих позивачем документах, які не містять даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, як на підставу для здійснення коригування заявленої позивачем митної вартості товарів, суд визнав необґрунтованим та безпідставним.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Скаржник наполягає на правильності прийнятого ним рішення, зазначає, що суд помилково вважає встановленими ті обставини, які не доведені належними та допустимими доказами в установленому порядку під час судового розгляду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини, зазначені ним в оскаржуваному рішенні, що стали підставою для коригування митної вартості отриманого позивачем товару.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого письмового відзиву просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Також позивач просить судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката покласти на скаржника, зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції, складає 40 000,00 грн. відповідно до договору № 01-08-02/24 від 08 лютого 2024 року, визначений у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача.

Представник відповідача просить зменшити розмір судових витрат, зазначає, що визначена позивачем сума є завищеною, не відповідає принципу співмірності.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, між позивачем ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО» (покупець) та підприємством GUANGZHOU DIMEIJIA IMPORT & EXPORT CO., LIMITED (Гонконг, КНР) продавець, укладений контракт №02/2019 від 05.05.2019, предметом якого є продаж товарів в асортименті, кількості та по цінам, зазначених в специфікаціях та/або додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього Контракту.

Відповідно до п. 2.1 Контракту ціна товару та базис поставки (Інкотермс 2010) погоджується сторонами на кожну партію та вказуються в специфікаціях до даного Контракту.

01.12.2022 до Контракту між сторонами складено Специфікацію №06/22 на поставку на умовах FOB Гуанчжоу, Китай, товарів загальною номенклатурою 30 позицій на загальну суму 72631,49 доларів США (USD).

Вищезазначений товар за інвойсом (рахунком-фактурою) №06/22 від 01.12.2022 загальною вагою 8120,00 кг згідно з коносаментом №SZ.X221258788 від 27.12.2022 ввезений на митну територію України.

20.03.2023 з метою митного оформлення вказаної партії товару позивач подав до Дніпровської митниці електронну митну декларацію №23UA72U8, в якій митна вартість товару визначена позивачем за основним методом - за ціною контракту.

На підтвердження митної вартості товару підприємством надано митному органу документи, перелік яких зазначений в гр. 44 митної декларації, в тому числі:

- пакувальний лист №06/22 від 23.12.2022;

- рахунок-фактура (інвойс) №06/22 від 01.12.2022;

- коносамент №SZX221258788 від 27.12.2022;

- автотранспортна накладна №P07553 від 14.02.2023;

- декларація про походження товару №06/22 від 01.12.2022;

- платіжна інструкція в іноземній валюті № 20115 від 07.12.2022;

- платіжна інструкція в іноземній валюті № 20116 від 12.12.2022;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №4125від 01.02.2023;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №4278 від 16.02.2023; ???

- довідка, що підтверджує вартість перевезення товару №7553 від 16.02.2023;

- договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 02/2019 від 05.05.2019;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №06/22 від 01.12.2022;

- договір про надання послуг митного брокера №1507-18 від 15.07.2018;

- договір № від 04.11.2022 надання послуг з перевезень вантажів;

- договір про перевезення №TE038754647 від 09.01.2023;

- заявка на перевезення № 30 від 16.02.2023 до договору №TE038754647 від 09.01.2023.

За наслідками опрацювання наданих декларантом документів митницею встановлено, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, та під час проведення консультації Дніпровська митниця надіслала позивачу електронне повідомлення про необхідність подання додаткових (за наявності) документів відповідно до ч.3 ст. 53 Митного кодексу України.

У відповідь на електронне повідомлення відповідача щодо витребування митним органом у декларанта додаткових документів, листом від 21.03.2023 №20/02-02 митний брокер позивача повідомив, що не має можливості подати інші додаткові витребувані митним органом документи, з огляду на те, що такі документи у декларанта відсутні.

21.02.2023 Дніпровською митницею винесено рішення про коригування митної вартості №UA110140/2023/000083/1, згідно якому митна вартість товару визначена із застосуванням методу визначення митної вартості товару 2 ґ (резервний метод) відповідно до ст. 64 МК України.

Також відповідачем складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110140/2023/000103.

Як вбачається із змісту прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості, підставою для його прийняття стали такі, наведені митним органом, обставини.

1. Згідно з контрактом від 05.05.2019 №02/2019, специфікації 06/22 від 01.12.2022 та комерційного рахунку від 01.12.2022 №06/22 відсутні відомості щодо виробнику товару.

Враховуючи зміст пункту 1.2 контракту №02/2019, реквізити специфікації №06/22, відповідно до якої сформована заявлена ЕМД №23UA72U8 оцінювана партія товарів, не зазначені у інвойсі від 01.12.2022 №06/22. Згідно з відомостями по товару №1 зазначена торгівельна марка VIA BEAUTY. При цьому, згідно з товаросупровідними документами (специфікація, інвойс) зазначені відомості відсутні.

2. Пунктами 3.2, 6.1 контракту від 05.05.2019 №02/2019 передбачено надання продавцем сертифікату якості заводу-виробника. Відповідно до відомостей графи 44 ЕМД зазначений документ не надано до митного оформлення.

3. Відповідно до графи 20 ЕМД та товаросупровідних документів заявлені умови поставки FOB GUANGZHOU. Проте, згідно морського коносаменту №SZX221258788 від 27.12.2022 порт відправлення NANSHA. Документальне підтвердження включення доставки товарів між GUANGZHOU та NANSHA відсутнє.

4. Відповідно до п. 4.1 контракту оплата за товар проводиться на рахунок продавця протягом 90 днів з дати поставки або передплата відповідно до умов специфікації. Відповідно до специфікації №06/22 від 01.12.2022 умови оплати: передплата на розрахунковий рахунок продавця.

Фактурна вартість оцінюваної партії товарів - 72631,49 USD. У якості підтвердження оплати за товар декларантом надано банківські платіжні документи: від 07.12.2022 №20115, від 12.12.2022 № 20116. Зазначені банківські платіжні документи містять посилання лише на контракт, що не дає змогу прив`язати документи до оцінюваної партії товарів.

5. Відповідно до ДМВ декларантом заявлені відомості щодо складових митної вартості: витрат на транспортування - 304554, 15 грн. На підтвердження зазначених витрат надані наступні документи: договір ТЕО від 09.01.2023 №TE038754647, договір ТЕО від 27.01.2023 №27/01/23, довідку щодо транспортних витрат від 16.02.2023 №7553, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №4125 від 01.02.2023, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №4278 від 16.02.2023. Крім того, відповідно до пункту 1.2 договору ТЕО від 09.01.2023 №TE038754647 передбачено подання заявки на перевезення, яку декларантом не надано до митного оформлення. Також відповідно до пункту 3.1.1. договору ТЕО від 27.01.2023 №27/01/23 передбачено подання заявки на перевезення, яку декларантом не надано до митного оформлення. Довідка щодо транспортних витрат від 16.02.2023 №7553, яка видана експедитором, не передбачена умовами договору ТЕО38754647 та не є підставою для оплати зазначених у ній витрат.

6.Документально підтверджену вартість товарів від країни експорту перевірити не можливо, експортну декларацію країни відправлення не надано до митного оформлення.

Відповідно до статті 33 МК України митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віддані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах. Рівень заявленої декларантом митної вартості товару №1 «Інші засоби для догляду за шкірою» - 9,19 дол. США/кг. Відсутність інформації про митне оформлення за ціною угоди товарів, ідентичних/побідних оцінюваному відповідно до статей 59,60 МК України, унеможливило застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних/ подібних товарів. У зв`язку із неможливістю застосування методів визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних (стаття 59 МК України) та подібних (стаття 60МК України), посадовою особою послідовно розглядалася можливість застосування наступного методу визначення митної вартості. Митна вартість товару, визначена митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2- ґ - резервний метод, згідно з положеннями статті 64 МК України та ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару: «Косметичні препарати та засоби для догляду за шкірою в асортименті, не містять наркотичних речовин та прекурсорів, не в аерозольній упаковці: маска для обличчя, маска для носа, очищуюча смужка для носа», виробництва - Китай, торгівельних марок Instagood, ABOUT face, що імпортовано за резервним методом визначення митної вартості за ЕМД від 07.02.2023 № UA209230/2023/011851, ЕМД від 15.12.2022 № UA209230/2022/022871 на рівні 12,01 дол.США/кг.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, міститься в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові, зазначені в цій частині, документи.

За правилами ч.6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Виходячи з аналізу наведених норм, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, суть повноважень митного органу щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів полягає у перевірці правильності визначення саме числових значень, які стосуються складових митної вартості товару і які значаться у документах, що відповідно до статті 53 МК України підтверджують цю митну вартість.

Тобто виявлені митним органом розбіжності (ознаки підробки, недостатність відомостей, невідповідність) повинні бути наявними саме у тих документах, що підтверджують митну вартість товарів.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.54 МК України).

Згідно з пп.1-4 ч.2 ст.55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Згідно ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, наведені правові норми в їх сукупності свідчать, що для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини, якими б обумовлювалась неможливість визначення митної вартості товару, що ввозиться, за визначеним декларантом методом, у спірному випадку за ціною договору (основний метод) відповідно до ст.58 МК України.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, наведені у статті 57 МК України.

Згідно даної статті такими методами є 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ст.64 Митного кодексу України резервний метод визначення митної вартості товарів полягає в наступному.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

При цьому, суд зазначає, що митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, зокрема, ч.6 ст.54 МК України, яка, як вказано вище, визначає підстави, за наявності яких митний орган відмовляє декларанту у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, а відомості, які містяться в ЄАІС ДМСУ, мають допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

За визначенням, наведеним у статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається декларантом відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.58 глави 9 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У відповідності до частини 4 вказаної статті митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

В свою чергу, за визначенням, наведеним у ч.5 ст.58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно ч.ч.6, 8, 9 ст.58 МК України платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.

Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Відповідно до ч. 10 статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема:

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Відповідно до ч.1 ст.58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи (ч.ч.2, 3 ст.58 МК України).

10 квітня 2008 року Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України № 250-VI ратифіковано Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі (надалі - СОТ) та приєдналася до Угоди про СОТ, чим держава взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994).

Відповідно до статті VII п. 2. (a) Генеральної угоди по тарифам и торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.

Пунктом 2(b) статті VII ГААТ 1947 встановлено, що від «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або (i) з порівнюваними кількостями, або (ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.

Отже митний орган наділений повноваженнями щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числового значення і саме складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, а також щодо перевірки достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутності законодавчо встановлених обмежень для визначення митної вартості за ціною договору.

Судом встановлено, що в спірному випадку декларант для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару подав разом з митною декларацією документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України,

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, подані позивачем документи в повній мірі давали змогу відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору (контракту).

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що наведені митним органом в обґрунтування прийняття оскаржуваного рішення обставини не є підставою для коригування митної вартості заявленого позивачем до митного оформлення товару.

Стосовно доводів відповідача про відсутність відомостей про виробника товару, так як за твердженням митного органу пряма поставка товару від його виробника або поставка від посередника впливає на митну вартість цього товару, оскільки зовнішньоекономічна операція із залученням посередника тягне додаткові витрати (як мінімум, посередницька винагорода), суд першої інстанції встановив, і з цим погоджується суд апеляційної інстанції, що згідно з пунктом 1.2 зовнішньоекономічного контракту від 05.05.2019 №02/2019 покупець купує товар в асортименті, кількості та по цінам згідно специфікації до контракту, яка є невід`ємною частиною контракту.

Відповідно до п.5.1 цього контракту країна виготовлення товару - Китай, якщо у відповідних документах не зазначено інше.

Відомості щодо виробників товару зазначені у пакувальному листі №06/22 від 23.12.2022, зокрема: BeautyMedicalInternationalCo., Ltd, Китай. Відтак, виробником товарів зазначених в специфікації та інвойсі під торгівельними марками VIA BEAUTY є BeautyMedicalInternationalCo., Ltd, Китай.

Таким чином, вартість товару, визначена сторонами за вказаним вище зовнішньоекономічним контрактом від 05.05.2019 №02/2019, є договірною, узгодженою між покупцем та продавцем, і не передбачає включення до ціни, що підлягає сплаті за товар, будь-яких складових, що впливає на вартість товару.

Отже, митним органом не обґрунтовано, яким чином відсутність відомостей про виробника товару у специфікації та рахунку може вплинути на числове значення митної вартості товару, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені відповідачем з цього приводу обставини не є розбіжністю в поданих до митного оформлення документах і не свідчить про їх неповноту щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, а відповідно не може бути підставою для винесення рішення про коригування митної вартості.

Стосовно не надання декларантом митному органу сертифікату якості заводу-виробника, суд першої інстанції, враховуючи правову позицію Верховного Суду в постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17, правильно зазначив, що відповідно до положень статті 53 МК України сертифікат якості не є документом, що підтверджує митну вартість товару, і подання такого документу до митного органу законом не вимагається, навіть якщо надання продавцем покупцю сертифікату якості передбачено умовами відповідного договору.

Також відповідачем в даному випадку не визначено, яким чином документи від виробника, що містять відомості про якісні характеристики товару, мають вплив на його обумовлену договором вартість.

Щодо вказаної відповідачем відсутності документального підтвердження включення доставки товарів між GUANGZHOU та NANSHA, судом встановлено, що згідно із Специфікацією №06/22 від 01.12.2022 до Контракту, сторонами узгоджені умови поставки за Інкотермс 2010: FOB GUANGZHOU, Китай.

В той же час, як вказує відповідач, згідно морського коносаменту №SZX221258788 від 27.12.2022 порт відправлення NANSHA. Документальне підтвердження включення доставки товарів між GUANGZHOU та NANSHA відсутнє.

Згідно з Інкотермс-2010 за умовами поставки FOB «Free on Board/Вільно на борту» означає, що продавець поставляє товар на борт судна, номінованого покупцем, в пойменованому порту відвантаження, або забезпечує надання поставленого таким чином товару. Ризик втрати або пошкодження товару переходить, коли товар знаходиться на борту судна, і з цього моменту покупець несе всі витрати.

Тобто, базис поставки FOB Інкотермс 2010 покладає на продавця обов`язок по виконанню експортних митних процедур для вивезення товару з оплатою експортних мит і інших зборів у країні відправлення, однак продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності для ввезення товару, сплачувати імпортні мита або виконувати інші імпортні митні процедури при ввезенні.

Покупець зобов`язаний оплатити фрахт судна, розвантажити в порту прибуття, виконати імпортне митне оформлення з оплатою імпортних мит і зборів, і доставити товар до місця призначення.

Отже, ціна FOB (FOB price) означає, що контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.

Таким чином, визначені укладеним позивачем контрактом умови поставки FOB означають, що всі витрати та ризики до моменту завантаження товару на борт судна у порту GUANGZHOU несе продавець, в тому числі і витрати на транспортування, доставку товару з іншого (квартального) порту, і т.д., і такі витрати включаються до ціни товару, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті.

За поясненнями позивача, не спростованими митницею, порт NANSHA є квартальним портом GUANGZHOU, порт NANSHA розташований у місті GUANGZHOU, тому ніякого документального та окремого підтвердження вказаний факт не потребує.

Стосовно аргументів скаржника, що банківські платіжні документи містять посилання лише на контракт, що не дає змогу прив`язати документи до оцінюваної партії товарів, суд першої інстанції встановив і це не спростовуються наявними в справі доказами, що умовами специфікації №06/22 від 01.12.2022 визначені умови оплати: передплата на розрахунковий рахунок продавця.

Декларантом під час митного оформлення товару надано інвойс №06/22 від 01.12.2022 на суму 72 631,49 USD.

Оплата товару здійснювалася частинами, що підтверджується наданими митному органу платіжними документами, а саме: платіжні інструкції в іноземній валюті від 07.12.2022 №20115 на суму 55000,00 USD, від 12.12.2022 №20116 на суму 17 631,49 USD (на загальну суму 72 631,49 USD), яких в якості призначення платежу зазначено: «передоплата за товари згідно контракту 02/2019 від 05.05.2019».

Загальна сума оплат, здійснених позивачем згідно з вищевказаними платіжними інструкціями, складає 72 631,49 USD, що відповідає сумі інвойсу та специфікації.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є в тому числі і банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, у випадку, якщо рахунок сплачено.

При цьому чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання в платіжному документі на інвойс чи проформу-інвойс.

В даному випадку означені вище платіжні інструкції від 07.12.2022 №20115 на суму 55 000,00 USD та від 12.12.2022 № 20116 на суму 17 631,49 USD містять інформацію про виконання банком платежу, дату виконання платежу та підтвердження коректності електронного підпису та інформацію про прикріплені файли засвідчені ЕЦП при підписанні документу.

Сама по собі відсутність у платіжних документах посилання на інвойс чи - проформу-інвойс, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, і були подані позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.

Отже, враховуючи також аналогічний правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що надані митному органу платіжні інструкції від 07.12.2022 №20115 на суму 55 000,00 USD та від 12.12.2022 № 20116 на суму 17 631,49 USD є належним доказом, достатнім для підтвердження митної вартості товару, а наведені відповідачем обставини щодо змісту цих платіжних документів не свідчать про неможливість врахування цих документів при визначенні митної вартості пред`явленого позивачем для митного оформлення товару.

Стосовно доводів відповідача про не підтвердження декларантом витрат на транспортування в розмірі 304554,15 грн., оскільки довідка щодо транспортних витрат від 16.02.2023 № 7553, яка видана експедитором, не передбачена умовами договору ТЕО38754647 та не є підставою для оплати зазначених у ній витрат, тому не може бути використана при обчисленні складових митної вартості оцінюваної партії товару, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Наявні у справі докази свідчать, що на підтвердження витрат, які включаються в митну вартість оцінюваного товару до митного кордону України по маршруту GUANGZHOU, Китай - Гданьск, Польща - митний перехід на територію українського кордону - Ягодин, позивачем митному органу надано довідку від перевізника (експедитора) ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА» про транспорті витрати №7553 від 16.02.2022, згідно якої витрати по доставці вантажу у контейнері MSMU7156440 за коносаментом №SZX221258788 від 27.12.2022 складають 303 554,15 грн.

Окрім довідки експедитора задекларована сума витрат на транспортування в розмірі 304 554,15 грн. підтверджується рахунками, а саме:

Рахунком-фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №4125 від 01.02.2023, в якому до витрат на транспортування включено 135 963,48 грн. - морське перевезення за межами території України; 1000 грн. винагорода експедитора.

Рахунком-фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №4278 від 16.02.2023, в якому до витрат на транспортування включено 47 590,67 грн - навантажувально-розвантажувальні роботи за межами території України; 120 000 грн. - міжнародні транспортні послуги за межами території України.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Наведеною нормою не встановлено певних вимог чи документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, які подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості.

В той же час, згідно Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Мінфіну України №599 від 24.05.2012, до документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, можуть належати:

рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Виходячи з наведених правових норм, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що подана декларантом митному органу довідка довідку перевізника ТОВ «Консольлайн Україна» про транспортні витрати №7553 від 16.02.2022 в сукупності з іншими документами, зокрема, рахунками-фактурами є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Суд апеляційної інстанції вважає прийнятним посилання суду першої інстанції на висновок Верховного Суду у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, оскільки Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

З приводу доводів відповідача, що до митного оформлення не надано експортну декларацію країни відправлення, внаслідок чого неможливо перевірити документально підтверджену вартість товарів від країни експорту, суд першої інстанції правильно вказав, що відповідно до пункту 7 частини 3 статті 53 МК України, експортна декларація країни відправлення є додатковим документом і умовами Контракту не передбачено надання продавцем експортної декларації країни відправлення покупцю.

До того ж, суд враховує, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість. Отже, митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак, ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.

Копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених ч.3 ст.53 МК України.

Однак, митний орган в спірному випадку не довів наявності умов, які зумовлюють необхідність подання декларантом цього документу.

Виходячи з вищенаведеного, подані митному органу документи містили достатню інформацію щодо митної вартості товару і не мали будь-яких розбіжностей, що давало митному органу можливість перевірки числового значення заявленої митної вартості товару.

Обставини, на які в даному випадку послався відповідач, не можуть спростовувати правильність визначення митної вартості отриманого позивачем товару.

Тому є правильним висновок суду першої інстанції, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст. 134 КАС України).

Частина п`ята статті 134 КАС України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В даному випадку представник позивача зазначає, що позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 40 000,00 грн. - оплата відповідно до Договору № 01-08-02/24 про надання правової допомоги від 08 лютого 2024 року.

З матеріалів справи вбачається, що між Адвокатським бюро «ГЕРМАН І ПАРТНЕРИ» (Виконавець) та ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО» (Замовник) укладений Договір № 01-08-02/24 від 08.02.2024 про надання правової допомоги, відповідно до пп. 1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе обов`язок здійснювати правовий захист інтересів Замовника у Третьому апеляційному адміністративному суді по справі № 160/12148/23 за апеляційною скаргою Дніпровської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2023.

Пунктом 2.1 договору визначено зобов`язання виконавця: складати, підписувати та подавати необхідні процесуальні документа, а саме: відзив на апеляційну скаргу, заяви, пояснення, заперечення, клопотання тощо та приймати участь в судових засіданнях; готувати, відправляти та отримувати адвокатські запити; всіма доступними законними засобами сприяти найшвидшому задоволенню вимог Замовника, вказаних у пункті 1.1 даного договору; на вимогу Замовника Виконавець зобов`язується повідомляти йому відомості про хід надання правової допомоги за цим Договором.

Відповідно до п. 3.2 договору вартість послуг з ведення справи в суді апеляційної інстанції становить 40 000,00 грн. без ПДВ.

Факт належного виконання Виконавцем зобов`язань з даного Договору фіксується повноважними представниками сторін у акті прийому-передачі наданих послуг (п.4.1 договору).

На підтвердження понесених судових витрат в розмірі 40000,00 грн. на оплату професійної правничої правової допомоги в суді апеляційної інстанції представником позивача до суду надано копію акту прийому-передачі наданих послуг від 13.02.2024, а також рахунок-фактуру №20/24 від 08.02.2024 і платіжну інструкцію № 1843 від 08.02.2024 на суму 40000,00 грн.

Таким чином, стороною позивача подані документи на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 40000,00 грн. за складання відзиву на апеляційну скаргу у цій справі та участі у судовому засіданні.

Дослідивши акт прийому-передачі наданих послуг від 13.02.2024, зміст та суть наданої позивачу правничої допомоги, обсяг наданих адвокатом послуг, а також враховуючи заперечення відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, що належить до стягнення, суд вважає, що визначена представником позивача вартість витрат на надання послуг зі складання, підписання та подання відзиву на апеляційну скаргу та участь представника позивача у судовому засіданні є надто завищеною у порівнянні зі складністю справи та обсягом наданих послуг.

Оцінюючи зміст відзиву на апеляційну скаргу Дніпровської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року у справі №160/12148/23, суд апеляційної інстанції враховує, що адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні відносини у справі, документи та доводи, якими відповідач обґрунтував свої вимоги. На час апеляційного провадження обставини справи, правові підстави позову та судова практика з цієї категорії спорів, яка є сталою, не змінювалися, предмет спору не є складним, відзив на апеляційну скаргу фактично обґрунтований доводами позову.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, якими позивач підтверджує вартість понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, проаналізувавши заперечення відповідача та оцінивши у контексті критеріїв співмірності зазначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката, суд апеляційної інстанції вважає, що визначена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду справи, яка підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, у розмірі 40000,00 грн. є неспівмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, тому, керуючись ч.6 ст.134 КАС України, суд дійшов висновку про зменшення заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, внаслідок чого підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року у справі №160/12148/23 залишити без змін.

Стягнути на користь ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО» за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко