Справа № 520/25527/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 р. Справа № 520/25527/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, по справі № 520/25527/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач, заявник) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просив суд:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України які полягають у визначені посадового окладу ОСОБА_1 , зазначеного в довідці від 16.09.2021р. за № 22/6-5623 у розмірі 3000,00грн. за посадою головного інспектора апарату;

- зобов`язати відповідача виготовити на ім`я позивача та направити на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача станом на 19.11.2019 року із визначенням посадового окладу викладач кафедрі зв 16 тарифним розділом згідно із Законом України «Про Державний бюджет України від 28.12.2016року № 1037 «Про оплату працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002року №1298 «Про оплату працівників на основі Єдиної тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», який станом на 19.11.2019року складає 5949,60 гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі №520/25527/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, які полягають у визначені посадового окладу ОСОБА_1 , зазначеного в довідці від 16.09.2021р. за № 22/6-5623 у розмірі 3000,00грн. за посадою головного інспектора апарату.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України (вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ) виготовити на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та направити на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача станом на 19.11.2019 року із визначенням посадового окладу викладач кафедрі за 16 тарифним розділом згідно із Законом України від 23.11.2018року №2629-VІІІ«Про Державний бюджет України на 2019рік», постановою Кабінету Міністрів від 28.12.2016року № 1037 «Про оплату працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002року №1298 «Про оплату працівників на основі Єдиної тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», який станом на 19.11.2019року складає 5949,60 гривень.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Відповідач не погодившись із рішення суду першої інстанції, звернувся у грудні 2022 року до Другого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою на рішення у справі №520/25527/21.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2023 року у справі №520/25527/21 апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задоволено та скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 по справі № 520/25527/21. Прийнято постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено .

Поряд з цим, ще 04 січня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю, в якій просив Харківський окружний адміністративного суд зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України подати до суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 у справі № 520/25527/21.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі № 520/25527/21 відмовлено у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 520/25527/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Заявник, не погодившись із вказаною ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та прав позивача, як людини, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі № 520/25527/21 про відмову у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявником зазначено, що суд першої інстанції не здійснив оцінку всім доводам позивача щодо неналежного виконання рішення суду зі сторони суб`єкта владних повноважень. Суд першої інстанції не розглянув заяву по суті, обмежившись лише загальною оцінкою доводів позивача та вказавши на право суду у питанні встановлення судового контролю. Станом на час звернення із заявою до суду, виконавчий лист пред`явлений до виконання, тоді як рішення залишається не виконаним належним чином. Отже, судом першої інстанції не було встановлено чи дійсно державним виконавцем вчинено весь вичерпний перелік наданих законодавством важелів впливу на боржника.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до пунктів 1 та 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що від учасників справи не надійшло клопотання про розгляд справи за їх участю, правовідносини та предмет доказування у справі, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 520/25527/21 виходив з того, що заявником не надано до суду доказів щодо примусового виконання рішення суду, а також з того, що суд наділений правом встановити судовий контроль за виконанням судового рішення суб`єктом владних повноважень саме під час прийняття рішення у справі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, проте зазначає про наявність підстав для відмови в задоволення відповідної заяви позивача, однак з інших мотивів та підстав, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналіз викладених норм дає змогу дійти висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення. У разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення, суд може встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Аналогічна позиція приведена у постанові від 17 січня 2024 року Великої Палати Верховного Суду у справі №580/1015/21.

Процесуальні дії, визначені ст. 382 КАС України, є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Використання у приписах вказаної статті словосполучення «суд, який ухвалив» дає підстави для висновку, що для встановлення судового контролю після ухвалення судового рішення у справі повинен видаватись окремий процесуальний документ (ухвала) після ухвалення рішення у справі, якщо воно фактично не виконується, і саме судом, який виніс відповідне рішення.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі №800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 по справі № 286/766/17, які суд, з урахуванням вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень можливе лише під час прийняття такого рішення.

Помилковість таких висновків суду першої інстанції також підтверджується позицією Верховного Суду згідно якої Верховний Суд по справі № 809/1118/17 виніс ухвалу від 11.02.2021 про задоволення клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення вже після прийняття рішення по цій справі.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності обов`язкової передумови для встановлення судового контролю звернення позивача до органу виконавчої служби щодо примусового виконання рішення суду, оскільки чинним законодавством такого обов`язку у позивача не передбачено.

Водночас, відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання приписів статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що лише судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В той же час, судове рішення, яке не набрало законну силу, не тягне за собою таких наслідків як обов`язковість його виконання та відповідно забезпечення контролю за його виконанням.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що адміністративний позов ОСОБА_1 у справі №520/25527/21 задоволено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року, а саме:

- визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, які полягають у визначені посадового окладу ОСОБА_1 , зазначеного в довідці від 16.09.2021р. за № 22/6-5623 у розмірі 3000,00грн. за посадою головного інспектора апарату;

- зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України виготовити на ім`я ОСОБА_1 та направити на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача станом на 19.11.2019 року із визначенням посадового окладу викладач кафедрі за 16 тарифним розділом згідно із Законом України від 23.11.2018року №2629-VІІІ«Про Державний бюджет України на 2019рік», постановою Кабінету Міністрів від 28.12.2016року № 1037 «Про оплату працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002року №1298 «Про оплату працівників на основі Єдиної тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», який станом на 19.11.2019року складає 5949,60 гривень;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Водночас, за наслідками розгляду апеляційної скарги Міністерства внутрішніх справ України, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2023 року скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 по справі № 520/25527/21 та прийнято рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Отже, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 у справі № 520/25527/21, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , було скасовано постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2023.

Відтак, на даний час рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 у справі № 520/25527/21 не набрало законної сили та є скасованим, а тому немає підстав для покладення обов`язку на відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 520/25527/21, проте з інших мотивів та підстав.

Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується статтею 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на зазначене вище, враховуючи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі № 520/25527/21 підлягає зміні в частині мотивів і підстав відмови в задоволенні заяви про встановлення судового контролю.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 по справі № 520/25527/21 - змінити в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні заяви про встановлення судового контролю.

В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі № 520/25527/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій Л.В. Любчич