Справа № 520/25527/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 р. Справа № 520/25527/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, по справі № 520/25527/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач, заявник) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просив суд:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України які полягають у визначені посадового окладу ОСОБА_1 , зазначеного в довідці від 16.09.2021р. за № 22/6-5623 у розмірі 3000,00грн. за посадою головного інспектора апарату;

- зобов`язати відповідача виготовити на ім`я позивача та направити на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача станом на 19.11.2019 року із визначенням посадового окладу викладач кафедрі зв 16 тарифним розділом згідно із Законом України «Про Державний бюджет України від 28.12.2016року № 1037 «Про оплату працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002року №1298 «Про оплату працівників на основі Єдиної тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», який станом на 19.11.2019року складає 5949,60 гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі №520/25527/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, які полягають у визначені посадового окладу ОСОБА_1 , зазначеного в довідці від 16.09.2021р. за № 22/6-5623 у розмірі 3000,00грн. за посадою головного інспектора апарату.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України (вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ) виготовити на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та направити на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача станом на 19.11.2019 року із визначенням посадового окладу викладач кафедрі за 16 тарифним розділом згідно із Законом України від 23.11.2018року №2629-VІІІ«Про Державний бюджет України на 2019рік», постановою Кабінету Міністрів від 28.12.2016року № 1037 «Про оплату працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002року №1298 «Про оплату працівників на основі Єдиної тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», який станом на 19.11.2019року складає 5949,60 гривень.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Відповідач не погодившись із рішення суду першої інстанції, звернувся у грудні 2022 року до Другого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою на рішення у справі №520/25527/21.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2023 року у справі №520/25527/21 апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задоволено та скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 по справі № 520/25527/21. Прийнято постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено .

Поряд з цим, ще 04 січня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, в якій просить суд:

- визнати бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, яка полягає у невиготовлені на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та не направленні на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нової довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача станом на 19.11.2019 із визначенням посадового окладу викладач кафедрі за 16 тарифним розділом згідно із Законом України від 23.11.2018 №2629-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2019рік», постановою Кабінету Міністрів від 28.12.2016 № 1037 «Про оплату працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 №1298 «Про оплату працівників на основі Єдиної тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», який станом на 19.11.2019 складає 5949,60 гривень, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 по справі № 520/25527/21 протиправною;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону - виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 по справі № 520/25527/21 про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ) виготовити на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та направити на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача станом на 19.11.2019 із визначенням посадового окладу викладач кафедрі за 16 тарифним розділом згідно із Законом України від 23.11.2018 №2629-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2019рік», постановою Кабінету Міністрів від 28.12.2016 № 1037 «Про оплату працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 №1298 «Про оплату працівників на основі Єдиної тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», який станом на 19.11.2019 складає 5949,60 гривень.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі № 520/25527/21 заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі № 520/25527/21 і направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції без дотримання положень Закону України «Про судовий збір», що призвело до ухвалення незаконного рішення про повернення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України. Зазначає, що Законом України «Про судовий збір» не передбачено вимоги щодо сплати судового збору за звернення із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду. Відтак, за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із такою заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою.

Просить врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.02.2018 у справі №2а/0470/2563/12, від 22.01.2020 та від 11.08.2021 у справі №560/4364/19, від 05.05.2022 у справі №520/9769/19.

Не погоджуючи із доводами апеляційної скарги відповідачем подано до суду апеляційної інстанції письмовий відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим.

У відповідності до пунктів 1 та 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що від учасників справи не надійшло клопотання про розгляд справи за їх участю, правовідносини та предмет доказування у справі, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Суд першої інстанції ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі № 520/25527/21 повертаючи заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статті 383 КАС України, виходив з того, що позивачем, в порушення вимог пункту 9 частини другої статті 383 КАС України не надав документ про сплату судового збору, як і не зазначив підстав звільнення його від сплати судового збору.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання приписів статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року №16-рп/2009).

На підставі аналізу ст.ст. 3, 8, ч.ч. 1, 2 ст. 55, ч.ч. 1 та 2 ст. 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 КАС України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною другою статті 383 КАС України встановлено вимоги до поданої заяви. Зокрема, зазначено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Виходячи з матеріалів даної справи, повертаючи заяву, подану в порядку статті 383 КАС України, суд першої інстанції виходив з недотримання позивачем вимог п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України в частині несплати судового збору за подання такої заяви.

Колегія суддів зазначає, що заявник, подаючи заяву в порядку статті 383 КАС України, наголошував, що судовий збір за таку заяву не сплачується, оскільки законом не передбачено відповідної ставки судового збору.

Виходячи зі змісту частин першої, другої статті 132 КАС України судовий збір входить до складу судових витрат, а його розмір та порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України Про судовий збір від 08.07.2011 № 3674-VI (далі по тексту Закон № 3674-VI) .

Відповідно до статті 1 Закону № 3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону № 3674-VI. Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 цього Закону).

Статтею 4 Закону № 3674-VI установлено розміри ставок судового збору стосовно документів, за подання яких справляється судовий збір. При цьому розміри ставок судового збору залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (у деяких випадках - у поєднанні з характеристикою суб`єкта, який звертається до суду).

Однак, приписами статті 4 Закону № 3674-VI не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду.

Відтак, за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із зазначеною вище заявою, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за подання заяви в порядку ст.383 КАС України.

Так, у постанові від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19 Верховний Суд дійшов висновку, що особа, яка отримала на свою користь судове рішення, враховуючи конституційний принцип стосовно обов`язковості судового рішення, закріплений у пункту 9 частини першої статті 129-1 Основного Закону України, звільняється від сплати судового збору за зверненням до суду з вимогою забезпечити виконання судового рішення (встановлення судового контролю), яке набрало законної сили, якщо законом прямо не встановлено обов`язок сплати такого збору.

При цьому одним зі складових елементів вимоги щодо ефективного правосуддя є обов`язковість виконання судового рішення, що виражається, головним чином, у тому, що державні органи зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio (в силу своєї посади та визначених законом повноважень); виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним; для цього мають бути забезпечені необхідні кошти та чіткі правові норми, що визначають доступні ресурси, відповідальні органи та механізми повного виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Зазначені висновки узгоджуються із позицією щодо застосування статті 132 КАС України та статті 4 Закону № 3674-VI, які наведені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2а/0470/2563/12, від 22 січня 2020 року та від 11 серпня 2021 року у справі № 560/4364/19.

У постанові від 22.01.2020 у справі № 440/207/19 Верховний Суд вкотре підтвердив свою позицію з приводу відсутності підстав для сплати судового збору за звернення до суду із заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення, оскільки Закон України "Про судовий збір" установлює вичерпний перелік об`єктів справляння судового збору, приписами статті 4 якого не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення, отже, за законом на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 № 755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, якою у даній справі є позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19, згідно з якою за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із заявою про встановлення контролю за виконанням судового рішення, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою.

З огляду на вказане, висновки Верховного Суду постановах Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №807/220/18, від 25.06.2020 у справі №0240/2226/18-а, на які послався суд першої інстанції, не підлягають врахуванню у спірних правовідносинах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень Закону № 3674-VI знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до статті 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Приписами статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи вищезазначені положення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі № 520/25527/21 з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про прийняття заяви до розгляду.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 по справі № 520/25527/21 - скасувати.

Адміністративну справу № 520/25527/21 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про прийняття заяви до розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій Л.В. Любчич