Справа № 760/18568/16-а
Суддя: Кушнір С. І.
Дата ухвалення: 2018-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/575/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Кушнір С.І,

за участю секретаря Гаєвської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов`язати управління Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрити виконавче провадження за виконавчим листом від 19 квітня 2016 року по справі №76018914/15-а про присудження судових витрат у сумі 12180 грн. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 квітня 2016 року Київський апеляційний адміністративний суд міста Києва розглянув справу ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва про зобов`язання вчинити дії та 25 травня 2016 року видав виконавчий лист.

Відповідно до Постанови КМУ від 16 грудня 2015 р. № 1055 управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва реорганізоване, шляхом злиття з визначеним правонаступником Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Зазначений виконавчий лист в межах строку пред`явлення до виконання було здано до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Однак, листом від 29.09.2016 року № 378/9 Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві (отриманий 29.09.2016 року) направлено на адресу позивача постанову старшого державного виконавця Гречух О. Я. від 29.09.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження із посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» і сам виконавчий лист.

Факт направлення позивачу вказаного листа з постановою від 29.09.2016 року 12.10.2016 року підтверджується відбитком поштового штампу на конверті, факт отримання зазначеного листа позивачем 24.10.2016 р. підтверджується інформаційною довідкою ДП «Укрпошта».

Позивач категорично не погоджується з відмовою відповідача про відкриття виконавчого провадження.

Позивач зазначає, що державний виконавець помилково вважає, що виконавчий лист подань не за місцем або за підвідомчістю виконання рішення, а тому неправомірно застосував п 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження має бути скасована, а виконавче провадження за виконавчим документом відкрите.

Таким чином, позивач вважає таку відмову протиправною та просить позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за таких підстав.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 25 травня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на підставі рішення Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 19.04.2016 р., яким судові витрати у сумі 12180 присуджено на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва.

Відповідно до Постанови КМУ від 16 грудня 2015 р. № 1055 управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва реорганізоване, шляхом злиття з визначеним правонаступником Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Позивачем ОСОБА_1 було подано до Відділу примусового виконання управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконавчий лист.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 наведеної статті передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухом О.Я. від 29.09.2016 р. відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п.п. 4, 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Приписами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

У силу ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження слугували приписи п. 4, 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», тобто державний виконавець відмовив у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ пред`явлено до органу державної служби не за місцем або не за підвідомчістю рішення, так як Головне управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва є органом виконавчої влади, то рішення про стягнення заборгованості із вказаного органу не належить до компетенції органів Державної виконавчої служби, також послугували інші передбачені Законом обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно вимог ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно частини 1 статті 2 Закону №4901-VI, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

За змістом статті 3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Відповідно до пункту 3 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 р. № 440, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Пунктами 13-15 Порядку № 440 передбачено, що передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.

До органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, передаються рішення, які надійшли до 1 числа місяця, що настав за звітним періодом. Відповідальна особа додає до рішень, які передаються до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, реквізити для перерахування коштів заявнику. У разі часткового виконання рішення до нього додаються підтверджувальні документи. До рішень зобов`язального характеру додаються оригінали документів про здійснення нарахування виплат за цим рішенням, підписані уповноваженою особою і завірені гербовою печаткою.

Передача рішень здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання (додаток). Акти приймання-передавання складаються окремо щодо кожної черги погашення заборгованості.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 440 бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Пунктом 20 Порядку № 440 передбачено, що погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення передбачений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі Порядок №845).

Пунктом 3 Порядку передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 33 Порядку передбачено, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

Підпунктом 1 п. 47 Порядку передбачено, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Відповідно до п. 48 цього Порядку, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Отже, виходячи з сукупного аналізу наведених правових норм вбачається, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, у порядку та у строки, встановлені Законом №4901-VI та Порядком №845.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до органу органу державної виконавчої влади із заявою про виконання судового рішення 25.05.2016 року, тобто до органу, до компетенції якого не входить стягнення коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача відкрити виконавче провадження за виконавчим листом від 19.04.2016 р. по справі №760/18914/15-ц про присудження судових витрат у сумі 12180 грн. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань УПФ України в Солом`янському районі м. Києва.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підстави вище викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 5, 77, 241, 244, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: С.І. Кушнір