Справа № 460/7971/23
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 березня 2024 року

м. Київ

справа № 460/7971/23

адміністративне провадження № К/990/8138/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року у справі № 460/7971/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ від 14 лютого 2023 року № 157 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» Головного управління Національної поліції у Рівненській області;

визнати протиправним та скасувати наказ від 24 лютого 2023 року № 38-ос «По особовому складу» Головного управління Національної поліції у Рівненській області про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення;

поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області з 25 лютого 2023 року з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 13 693 грн 63 коп (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику) допустити до негайного виконання.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 1 резолютивної частини наказу Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 04 лютого 2023 року № 157 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 24 лютого 2023 року № 38 о/с «По особовому складу». Поновлено ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області з 25 лютого 2023 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25 лютого 2023 року по 15 вересня 2023 року в розмірі 89 671 грн 19 коп, сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року задоволено апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області. Скасовано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду апеляційної інстанції, позивач вдруге звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіславши її 27 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з таких підстав.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пунктів 1, 2 частини другої статті 18, частин першої та другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», частини другої статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом МВС України від 09.11.2016 № 117 у співвідношенні з тими обставинами, що особу поліцейського звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження у зв`язку із відмовою потерпілих від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати: яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Проте скаржник не навів вмотивованих доводів щодо того, який вплив висновку Верховного Суду у цій справі буде мати для вирішення спору по суті, як і не навів аргументів їх неправильного застосування / незастосування та підстав для формування такого висновку (усунення колізії, визначення пріорітету між нормами, тлумачення норми, т.і.), обмежившись власним тлумаченням цих норм права.

З огляду на викладене Суд уважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Щодо доводів скаржника про помилковість віднесення судом першої інстанції цієї справи до справ незначної складності, то Суд зазначає, що Верховний Суд, зокрема, у постанові від 23 листопада 2023 року у справі № 640/8413/21 виходячи із змісту частини другої статті 257 КАС України та аналізуючи положення статті 12 КАС України та статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції», зазначив, що за відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суду дозволено розглядати цю справу за правилами спрощеного позовного провадження.

У справі № 640/8413/21 позивач обіймала посаду слідчої, посада якої у значенні Закону України «Про запобігання корупції» відповідає категорії «відповідальне та особливо відповідальне становище».

При цьому, Суд звертає увагу, що у зв`язку із набранням чинності 08 лютого 2020 року Законом України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», пункт 8 частини третьої статті 353 КАС України був виключений і визначено, що скасувати оскаржувані судові рішення з такої підстави є можливим у разі порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас є необґрунтованим посилання скаржника на порушення судом першої інстанції під час прийняття судового рішення, норм процесуального права, а саме відхилення клопотання про допит свідків, оскільки у межах цієї справи скаржник визначає предметом касаційного оскарження постанову суду апеляційної інстанції.

Також у касаційній скарзі, скаржник посилається на підпункти «а», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу скаржника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Водночас посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.

Решта доводів касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм матеріального та процесуального права, переоцінки доказів, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження. Цей обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

З огляду на те, що скаржник не виклав передбачених КАС України обґрунтованих підстав для оскарження у касаційному порядку судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з огляду на вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року у справі № 460/7971/23 повернути скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяО.А. Губська