Справа № 240/5282/24
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

18 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/5282/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за його позовом до Житомирського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною та скасування наказу,

установив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом через систему «Електронний суд» до Житомирського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ №56 від 01 березня 2024 року про результати проведення службового розслідування в частині, яким його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «суворої догани».

Одночасно з позовом, ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просить зупинити дію оскаржуваного наказу та заборонити його виконання до моменту винесення остаточного рішення суду по справі.

На обґрунтування заяви позивач указує, що невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, враховуючи тимчасовий характер заходів забезпечення позову, може нанести значно більше шкоди ніж ймовірне недотримання позивачем певних вимог законодавства, що відображені в оскаржуваному наказі. На переконання позивача, вжиття заходів забезпечення позову, у спосіб про який він просить, не дає підстав стверджувати про очевидні ознаки протиправності наказу, а лише матиме наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Суд, аналізуючи заяву про забезпечення позову, доходить висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно із частиною 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, ураховуючи достатність наявних у матеріалах провадження доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову без участі сторін.

Частиною 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цієї статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з положеннями частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Слід зазначити, що забезпечення позову це, насамперед, вжиття судом, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Так, у вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням заявника.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на такому етапі переконливо та достатньо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Таким чином, законодавством установлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, установити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20 травня 2021 року у справі №640/29749/20.

Як убачається зі змісту заяви про забезпечення позову, позивач уважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення наказу №56 від 01 березня 2024 року про результати проведення службового розслідування в частині, яким його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «суворої догани».

Проте, позивачем не зазначено жодних істотних обставин та належних доказів, які б указували на наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі, а також того, що без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим захист цих прав свобод та інтересів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд наголошує, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним і скасування наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Рішення суду за такими позовами не потребують виконання. Їх значення полягає у констатації факту правомірності/неправомірності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування.

Позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

На переконання суду, надання правової оцінки оскаржуваному наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності має здійснюватися судом у межах процедури судового розгляду, з дотриманням усіх процесуальних гарантій учасників справи, передбачених процесуальним законом, а тому вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб фактично призводить до вирішення спору по суті.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі №640/32519/21.

У межах визначеної нормативної регламентації спірних правовідносин, суд уважає, що зупинення дії наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, за відсутності об`єктивних та достатніх на те підстав, зумовить виникнення невиправданого судового втручання у діяльність суб`єкта владних повноважень, що, у свою чергу, йде у розріз з метою інституту забезпечення позову.

Відтак, виходячи зі змісту позовної заяви та викладеного у заяві про забезпечення позову обґрунтування щодо вжиття заходів забезпечення позову, дослідивши наявні матеріали, станом на час винесення цієї ухвали, беручи до уваги відсутність обставин крайньої необхідності та підстав, з якими наведені вище норми Кодексу адміністративного судочинства України пов`язують можливість забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Т.О. Окис