Справа № 600/5370/23-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/5370/23-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк Олександр Петрович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

14 березня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Адміністрації Державної прикордонної служби України до суду про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до 7 прикордонного карпатського загону Державної прикордонної служби України у якому просив суд:

- визнати відмову НОМЕР_2 прикордонного карпатського загону Державної прикордонної служби України (ЄРДПОУ: 14321653) у задоволенні рапорту від 27.06.2023 №44/44988/23-Вн незаконною;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний карпатський загін Державної прикордонної служби України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за абз. 5 та підпунктом г, пунктом 3, частиною 5, статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дідусем з інвалідністю I групи.

Позов обґрунтовано тим, що позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи (його дідусь). Однак відповідач відмовив позивачу у задоволені рапорту, мотивуючи це тим, що до рапорту не надано документів, які покладають обов`язок на позивача здійснювати такий догляд, додатково посилаючись на статтю 172 Сімейного кодексу України, де вказано, що діти, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Позивач вважає, що така відповідь не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме абзацу 5 підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», якою встановлено, що контракт припиняється (розривається, а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловлюють бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. При цьому вказанаі норма не ставить звільнення з військової служби в залежність від наявності інших додаткових обставин та доказів. Всі документи, додані до рапорту, і є доказами того, що позивач зобов`язаний здійснювати догляд за дідусем на підставі рішення Вашковецької сільської ради від 19 червня 2023 року та акту №583 від 19 червня 2023 року, згідно якого комісія визнала за необхідне призначити ОСОБА_1 здійснювати догляд за дідусем, адже інших осіб немає. Крім того, мати позивача дочка особи з інвалідністю І групи, за яким позивач повинен здійснювати постійний догляд, є багатодітною матір`ю та не має фізичної можливості здійснювати постійний догляд за ним, адже здійснює нагляд за власними дітьми. Тому позивач вважає, що наявні підстави для його звільнення з військової служби за абзацом 5 підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Рішенням ОСОБА_1 від 11 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Вказує, що законодавець не передбачив додаткових умов у випадку звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. Та виділив це як окрему підставу для звільнення. Ті докази які надавались суду додатково, а саме те, що донька ОСОБА_2 є багатодітною матір`ю та виховує важкохвору дитину, є лише додатковими обставинами до того, що Позивач має право на звільнення у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дідусем, який є особою з інвалідністю І групи. Також, законодавцем в статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не передбачено, що звільнення у зв`язку з необхідністю догляду за особою з інвалідністю залежить від часу, коли така інвалідність настала. Отже, суд першої інстанції прийняв незаконне рішення, оскільки «додумав» замість законодавця додаткові вимоги для звільнення з військової служби з зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

19 лютого 2024 року на адресу Сьомго апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача, в якому вказано про те, що відповідач відпрацював рапорт від 27.06.2023 №44/44988/23-Вн, яким позивач клопотав перед начальником прикордонного загону про своє звільнення в запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи )) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». За результатами розгляду позивачеві відмовлено у задоволені рапорту від 27.06.2023 №44/44988/23-Вн щодо звільнення з військової служби за вищезазначеною нормою, у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, які покладають на нього обов`язок по догляду за ОСОБА_2 1949 р.н. Відповідач звертає увагу на те, що приміткою до Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413, визначено, що члени сім`ї військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу - особи внесені в особову справу військовослужбовця або особи рядового і начальницького складу: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка) які перебувають на його утриманні». Поряд з цим в особовій справі позивача зазначені наступні члени сім`ї: батько - батько - ОСОБА_3 , 1974 р.н., мати - ОСОБА_4 , 1976 р.н., брат - ОСОБА_5 , 1997 р.н., сестра - ОСОБА_6 , 2009 р.н., брат - ОСОБА_7 , 2011 р.н., сестра - ОСОБА_8 , 2013 р.н., брат - ОСОБА_9 , 2015 р.н., в період з 18.02.2021 і до теперішнього часу позивач фактично не проживає разом із дідом - ОСОБА_2 та не здійснює за ним догляд, оскільки проходить військову службу в іншій місцевості. Відповідно до інформаційних даних особової справи позивача, ОСОБА_2 не є членом сім`ї військовослужбовця. Таким чином, відповідач вважає, що у позивача відсутні підстави щодо звільнення з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

22 лютого 2024 року представником апелянта подано відповідь на відзив, в якій представник зазначає, що відповідач під час розгляду рапорту не надав належну оцінку рішенню виконавчого комітету Вашковецької сільської ради №53 від 19.06.2023 року, згідно якого ОСОБА_1 призначено піклувальником за своїм дідусем ОСОБА_10 . Вважає, що своєю позицію у даній справі відповідач перевищує свої повноваження в тому, що перебирає на себе повноваження встановлювати хто повинен бути піклувальником над особою з інвалідністю І групи, хоча піклувальника відповідно до підпункту 4 пункту «б» статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування» призначає сільська рада і ним визначено ОСОБА_1 .

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_4 від 14 червня 1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 14 червня 1996 року укладено шлюб. Після укладення шлюбу дружині - ОСОБА_11 присвоєно прізвище ОСОБА_12 .

У відповідності до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 27 квітня 1976 року ОСОБА_11 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_13 .

Як вбачається з витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №274-ОС від 18 серпня 2021 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу загону та на всі види забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №276-ОС від 20 серпня 2021 року ОСОБА_1 призначено на вищу посаду.

З витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №195-ОС від 07 травня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 продовжено термін дії контракту понад встановлені строки до оголошення демобілізації.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №353390 від 24 квітня 2023 року ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності.

У Акті проведення обстеження сім`ї №569 від 14 червня 2023 року зазначено, що в ході обстеження комісія встановила, що ОСОБА_2 , 1949 року народження, потребує стороннього догляду, та рекомендує надати дозвіл здійснювати догляд ОСОБА_1 так як інших осіб немає.

Актом встановлення факту здійснення догляду №583 від 19 червня 2023 року визначено, що ОСОБА_2 є інвалідом 1 групи та потребує постійного стороннього догляду. Комісія вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 здійснювати догляд за дідусем так як інших осіб немає.

Рішенням №53 Виконавчого комітету Вашковецької сільської ради від 19 червня 2023 року визначено призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) піклувальником (здійснення постійного догляду) за своїм дідусем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Окрім цього, позивач надав до суду копії свідоцтва про народження ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), свідоцтва про народження ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), свідоцтва про народження ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), свідоцтва про народження ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), відповідно до яких матір`ю названих дітей є ОСОБА_4 (мама позивача), а батьком ОСОБА_3 (батько позивача).

Згідно довідки №903 від 29 січня 2023 року, виданої виконавчим комітетом Вашковецької сільської ради, ОСОБА_1 з 1999 року по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 . До складу сім`ї входять: ОСОБА_2 , 1949 року народження, ОСОБА_13 (дружина), 1953 року народження та ОСОБА_1 (позивач, онук) 1999 року народження.

22 червня 2023 року позивач звернувся з рапортом до начальника НОМЕР_2 прикордонного карпатського загону Державної прикордонної служби України, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі абзаців 5,6 підпункту 2 пункту 3 частини 5 статті 26 закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

До вказаного рапорту позивачем надано: копію паспорту та РНОКПП ОСОБА_4 ; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ; копія паспорту та РНОКПП ОСОБА_1 копія свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_4 ; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ; копію паспорту та РНОКПП ОСОБА_2 ; копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ №353390; копію акту проведення обстеження сім`ї №569 від 14.06.2023 року; копію акта встановлення факту здійснення догляду №583 від 19.06.2023 року; копія рішення №53 від 19.06.2023 року.

Листом №12/52798/23-Вн від 29.07.2023 року відповідач повідомив позивача, що його рапорт від 27.06.2023 року №44/44988/23-Вн про звільнення з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи) п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було розглянуто. За результатами розгляду повідомлено, що йому відмовлено у задоволенні рапорту від 27.06.2023 №44/44988/23-Вн щодо звільнення з військової служби за вищезазначеною нормою, у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, які покладають на нього обов`язок по догляду за ОСОБА_2 , 1949 року народження. Відповідно до статті 172 Сімейного кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 - 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач не погоджується із рішенням відповідача про відмову у задоволенні його рапорту щодо звільнення з військової служби згідно абз. 5 підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дідусем з інвалідністю I групи.

Саме назване рішення в розумінні наведених процесуальних приписів є рішенням суб`єкта владних повноважень та предметом даного позову, якому і надаватиметься правова оцінка судом, тобто дотримання відповідним суб`єктом критеріїв, наведених у ч. 2 ст. 2 КАС України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Згідно з пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В подальшому Указами Президента України від строк дії продовжено строк дії воєнного стану продовжено, триває він й до нині.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ч. 1 ст. 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч.3 ст 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах (під час проведення мобілізації та дії воєнного стану) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

- якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

Таким чином слідує, що однією з підстав для розірвання контракту під час воєнного стану є необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

Так, позивач згідно наданих суду документів обґрунтовує наявність у нього підстав для звільнення з військової служби саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідності І групи його дідусем ОСОБА_2 1949 року народження, адже інших осіб немає.

На думку позивача, додані до рапорту від 22.06.2023 року акт проведення обстеження сімї №569 від 14.06.2023 року, акт встановлення факту здійснення догляду №583 від 19 червня 2023 року та рішення Виконавчого комітету Вашковецької сільської ради №53 від 19 червня 2023 року є доказами того, що саме ОСОБА_1 зобов`язаний здійснювати догляд за своїм дідусем як особою з інвалідності І групи.

Однак вказані доводи суд вважає необґрунтованими, а прийняте відповідачем рішення про відмову у звільненні позивача з військової служби на підставі абзацу 5 підпункту 2 пункту 3 частини п`ятої статті 26 закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - законним, виходячи з такого.

Згідно частини першої статті 172 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу

Обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків та порядок його виконання врегульовано Главою 17 СК України.

Статтею 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (стаття 203 СК України).

Відповідно до частини першої статті 264 СК України внуки, правнуки зобов`язані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда. Обов`язок внуків, правнуків утримувати бабу, діда, прабабу, прадіда встановлено статтею 266 СК України. Так, повнолітні внуки, правнуки зобов`язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, обов`язок піклування за своїми бабою, дідом, прабабою, прадідом, їх утримання є не тільки морально-етичною вимогою та духовним стандартом поведінки, а й юридичною вимогою, правовим обов`язком, який ґрунтується на положеннях законодавства про зміцнення сім`ї, побудові сімейних відносин на паритетних засадах, почутті взаємолюбові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, а також узгоджується з положеннями частиною першою статті 1 Сімейного кодексу України.

Обов`язок утримання своїх діда та баби виникає у повнолітніх внуків за умови якщо у них (діда або баби) немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, можуть надавати матеріальну допомогу.

ОСОБА_15 є багатодітною матір`ю (в тому числі, матір`ю чотирьох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 ) та згідно тверджень позивача вона не має фізичної можливості здійснювати постійний догляд за своїм батьком (дідусем позивача).

Водночас, колегія суддів зауважує, що наявність у ОСОБА_4 (мати позивача доньки ОСОБА_2 ) своїх дітей не звільняє її від обов`язків, встановлених статтею 172 та главою 17 Сімейного кодексу України, щодо піклування та утримання свого непрацездатного батька та одночасно не перекладає тягар виконання таких обов`язків на свого сина позивача в даній справі.

Щодо доводів апелянта про те, що його мати ОСОБА_4 не може доглядати одночасно за своїм батьком та малолітніми дітьми, оскільки один з таких дітей ( ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ) є дитиною-інвалідом, то колегія суддів зауважує, що позивачем ні суду, ні відповідачу до рапорту від 22.06.2023 року не було надано належних доказів про встановлення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , інвалідності. Додані до клопотання від 17.11.2023 року документи (висновок ЛКК №186 від 09.11.2023 року з рекомендаціями, виписки із медичних карток стаціонарного хворого №0574 від 16.02.2023 року, №0115 від 14.01.2023 року, №7184 від 29.08.2023, №9356 від 10.11.2023) не містять тверджень про встановлення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , інвалідності.

Колегія суддів звертає увагу, що указані документи позивачем відповідачу до рапорту від 22.06.2023 року не надавалися, а тому відповідач в апріорі не міг надати оцінку таким при вирішенні поставленого позивачем питання звільнення з військової служби.

Крім того, згідно довідки Вашковецького сільського голови №903 від 29.01.2023 року, на яку посилається позивач в обґрунтування своєї позиції, до складу сім`ї ОСОБА_2 (дідуся позивача) входить також його дружина ОСОБА_13 . Водночас, поважних причин неможливості дружини ОСОБА_2 здійснювати за ним постійний догляд позивачем до суду, як і відповідачу до рапорту від 22.06.2023 року, не надано.

Також позивач в обґрунтування своєї позиції вказує про реєстрацію та спільне проживання його з дідусем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого і надає вказану вище довідку №903 від 29.01.2023 року з відповідною інформацією, однак такі твердження позивача колегія суддів оцінює критично, а інформація у названій довідці є суперечливою з огляду на те, що у паспорті позивача НОМЕР_7 , копію якого додано до позову, міститься відмітка, що зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 . Тобто, інший будинок на вказаній вулиці, аніж той, про який зазначено у довідці Вашковецького сільського голови №903 від 29.01.2023 року.

Апеляційний суд також вважає за необхідне звернути увагу і на те, що згідно інформаційних даних ОСОБА_1 №12/1880 від 15 серпня 2023 та копії паспорту ОСОБА_4 , у позивача наявний рідний старший брат ОСОБА_5 , 1997 року народження. Проте причин неможливості здійснення ним догляду за дідусем ОСОБА_2 позивачем суду не надано. Як і не надано таких доказів на підтвердження неможливості здійснення догляду за ОСОБА_2 батьком позивача ОСОБА_3 , зятем ОСОБА_2 .

Отже, враховуючи все вищезазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у ОСОБА_1 законодавчо встановленого обов`язку піклуватися та утримувати свого дідуся за наявності осіб, які зобов`язанні та можуть здійснювати такий догляд, та про не підтвердження позивачем підстав для звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення саме ним постійного догляду за своїм дідусем як особою з інвалідністю I групи.

Крім того, апеляційний суд зауважує і те, що ОСОБА_2 , 1949 року народження, був визнаний особою з інвалідністю І групи 21 квітня 2023 року згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №353390 від 24 квітня 2023 року; акт проведення обстеження сім`ї №569 складено 14 червня 2023 року; акт встановлення факту здійснення догляду №583 складено 19 червня 2023 року.

Таким чином слідує, що встановлені вказаними документами обставини мали місце вже під час проходження ОСОБА_1 військової служби у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України, тобто за його фактичної відсутності за місцем реєстрації та проживання.

Так, колегія судів вважає, що вищезазначене спростовує сам факт здійснення ОСОБА_1 догляду за своїм дідусем ОСОБА_2 особою з інвалідністю І групи, як під час складання акту проведення обстеження сім`ї №569 від 14 червня 2023 року, так і акту встановлення факту здійснення догляду №583 від 19 червня 2023 року. При цьому у акті проведення обстеження сім`ї №569 від 14 червня 2023 року зазначено, що Комісія рекомендує надати дозвіл здійснювати догляд ОСОБА_1 , так як інших осіб немає. Водночас, у згаданих документах комісією не зазначено причини неможливості здійснення догляду за ОСОБА_2 його донькою або його дружиною, або будь-ким іншим з числа родичів ОСОБА_2 (інший повнолітній онук або ж зять).

Також колегія суддів зазначає, що згідно обставин справи в період ухвалення рішення виконавчого комітету Вашковецької сільської ради №53 від 19.06.2023 року позивач перебував на військовій службі, а тому об`єктивно не міг надати свою згоду та підтвердити виконавчому комітету Вашковецької сільської ради факт здійснення саме ним догляду за своїм дідусем. Доказів перебування, наприклад, у відпустці станом на час прийняття указаного вище рішення позивачем суду не надано.

Враховуючи встановлені вище обставини апеляційний суду приходить до висновку про недоведеність необхідності здійснення саме ОСОБА_1 постійного догляду за його дідусем як за особою з інвалідністю І групи, враховуючи виникнення вказаної обставини саме під час тривалого проходження ним військової служби за контрактом за наявності при цьому інших осіб, які б могли та зобов`язані згідно приписів законодавства утримувати та піклуватися про ОСОБА_2 ..

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби згідно абзацу 5 підпункту 2 пункту 3 частини п`ятої статті 26 закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.