Справа № 461/1162/24
Суддя: Радченко В. Є.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №461/1162/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.,

при секретарі Штогрині В.-Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса для листування: 79000, м Львів, а/с 70), до Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

Позивач, в інтересах якого діє адвокат Скочиляс І.М., звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 13 листопада 2023 року та закрити справу про адміністративне правопорушення. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір та понесені витрати на професійну правничу допомогу. Також просить поновити процесуальний строк для оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги мотивує наступним. Позивач зазначає, що 01.12.2024 року, оновивши мобільний додаток «ДІЯ», виявив, що у графі «Виконавчі провадження» з`явилася інформація про відкриття виконавчого провадження №73855832 від 17.01.2024 року. Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження, 13.11.2023 року Управлінням безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради було складено постанову серії РАП № про стягнення з позивача 1360 грн. штрафу за вчинення адміністративного правопорушення. Позивач стверджує, що про наявність такої постанови та інших матеріалів даного адміністративного провадження не знав і не міг знати, адже ані 13.11.2023 року він не виявляв на лобовому склі свого авто будь-якого документу, ані в подальшому на адресу місця його проживання рекомендованим листом не надходило жодних документів, які стосувалися б цієї адміністративної справи. Крім того зазначає, що не впевнений, за яке саме правопорушення Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради наклало на нього адміністративне стягнення, так як із змістом самої постанови серії РАП № позивач ознайомленим не був. Вважає, що накладення стягнення могло б стосуватися правопорушень, передбачених частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки розгляд цих справ належить до компетенції Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради. Позивач зазначає, що жодних фото чи відео-доказів перебування транспортного засобу на паркувальному майданчику 13.11.2023 року більше 10 хв. без сплати вартості послуг не було йому надано. Співробітниками Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради не було розміщено на лобовому склі транспортного засобу жодних документів, які б свідчили про вчинене правопорушення. Також Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради не надало доказів того, які неправомірні дії склали об`єктивну сторону цього правопорушення і чому саме позивач є суб`єктом даного правопорушення. Позивач вважає, що накладення даного стягнення є неправомірним, тому просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.02.2024 відкрито провадження у справі.

21.02.2024 року на адресу суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.

23.02.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. . Представник відповідача зазначає, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, оскільки 01.11.2023 року о 10:18 год. ним було здійснено стоянку в межах виїзду з прилеглої території за адресою: м. Львів, вул. Скорика, 27, створюючи при цьому суттєву перешкоду дорожньому руху. 3 матеріалів фотофіксації вбачається наявність в`їзної брами, ширина якої, як вважає відповідач, є достатньою для проїзду через неї транспортних засобів, в тому числі мотоциклів, мопедів, велосипедів тощо. Також на наявність виїзду з прилеглої території в місці, де був розміщений транспортний засіб позивача, вказує відокремленість дорожнього полотна виїзду від тротуару шляхом використання бордюрного каменю та іншого дорожнього одягу (бруківки). Представник відповідача зазначає, що позивачем було здійснено зупинку за адресою: м. Львів, вул. Скорика, 27, транспортний засіб знаходився в межах виїзду з прилеглої території, що не відповідає вимогам п. 15.9 «и» розділу 15 ПДР та пп. «з» п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП. Крім того, представник відповідача стверджує, що постанова про накладення адміністративного стягнення була скерована позивачу на адресу реєстрації його місця проживання рекомендованим поштовим відправленням, конверт із вказаною постановою отримано позивачем особисто 30.11.2023 року згідно з копією повідомлення про вручення. Вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення містить всі необхідні докази вчинення адміністративного правопорушення, є законною та обгрунтованою. Окрім того, представник відповідача просив відмовити у задоволенні вимоги про відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

01.03.2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Позивач просить задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що транспортний засіб позивача зупинений на краю проїзної частини, біля тротуару, але не в місці виїзду. На фото зафіксовано саме не в`їзну браму, а вхід у під`їзд, яким користуються виключно пішоходи. Також позивач стверджує, що жодного листа із постановою про накладення адміністративного стягнення не отримував.

Позивач та його представник в судове засідання з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача подала на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, вимоги позовної заяви підтримують в повному обсязі з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив, просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. У поданому відзиві просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено наступне. 17.01.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Сидієм О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №73855832 з виконання постанови серії РАП № від 13.11.2023 року Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про стягнення з ОСОБА_1 адміністративного штрафу у розмірі 1360 грн.

Відповідач зазначає, що 01.11.2023 року о 10 год. 18 хв. позивачем, власником транспортного засобу Nissan Murano, д.н.з. НОМЕР_3 , було здійснено стоянку в межах виїзду з прилеглої території за адресою: м. Львів, вул. Скорика, 27, створюючи при цьому суттєву перешкоду дорожньому руху.

13.11.2023 року Управлінням безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради винесено постанову серії РАП № про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 1360 грн.

Так, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частина 3 ст. 122 КУпАП передбачає ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 Правил останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Крім того, у п. 1.5 ПДР України, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Пунктом 2.3 Правил визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Пунктом 15.1 ПДР України встановлено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

У випадку відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху), що передбачено п.15.2.

Відповідно до п. 15.9 «и» ПДР України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

П. 15.10 «а» ПДР України передбачає, що стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Згідно з загальними положеннями Правил дорожнього руху України:

зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

прилегла територія територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до матеріалів справи автомобіль марки «Nissan Murano», д.н.з. НОМЕР_4 зупинений за адресою м. Львів, вул. Скорика, 27. З матеріалів фотофіксації вбачається, що транспортний засіб Nissan Murano, д.н.з. НОМЕР_3 , зупинений на краю проїзної частини, біля тротуару і не знаходиться безпосередньо в місці виїзду.

З досліджених судом фотоматеріалів вбачається, що використання даної брами для в`їзду транспортних засобів є неможливим, оскільки конструкція входу, а саме наявність дверної рами, сама по собі є перешкодою для в`їзду. При цьому, за входом одразу ж розташована ще одна брама, ширина якої разом з наявністю обвідної рами, свідчать про неможливість проїзду у даний двір будь-яких транспортних засобів.

Також суд звертає увагу, що наявність відокремленого дорожнього полотна не свідчить про наявність в`їзду/виїзду до прилеглої території.

Таким чином, суд вважає твердження відповідача, що на фотоматеріалах відображено саме в`їзну браму, ширина якої є достатньою для проїзду транспортних засобів, в тому числі мотоциклів, мопедів, велосипедів, а тому в діях позивача наявний склад адміністративного правпорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Позивачем не було порушено вимоги п. 15.9 «и» ПДР України, так як автомобіль марки «Nissan Murano», д.н.з. НОМЕР_4 не зупинений в межах виїзду з прилеглої території.

Відповідно до ч.1 ст.279-1 КУпАП, якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Всупереч вимогам даної норми працівниками Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради не було розміщено на лобовому склі транспортного засобу жодних документів, які б свідчили про вчинене правопорушення. Відповідачем не доведено та не надано суду доказів того, що співробітники Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради виконали вимоги ст. 279-1 КУпАП.

Окрім того, відповідачем не надано доказів того, що позивачем порушено вимоги п. 15.10 «а», оскільки з наданих фото вбачається, що останній здійснив саме зупинку транспортного засобу, яка тривала менше 5 хв.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зі змісту ст. 7 КУпАП вбачається, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку встановлених законом.

Ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зазначених вимог закону відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності не дотримано.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, на підтвердження винуватості позивача у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.122 КУпАП, доказів суду відповідачем не надано.

Як було встановлено судом, позивачем не було вчинено дій на порушення вимог п. 15.9 «и» ПДР України, оскільки транспортний засіб марки «Nissan Murano», д.н.з. НОМЕР_4 , не зупинений в межах виїзду з прилеглої території та не створював перешкод дорожньому руху.

Таким чином, відповідач не довів правомірності свого рішення.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.

Відтак, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши додані до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання адміністративної постанови, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а справа - закриттю.

Враховуючи наявні у справі докази, які не доводять винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, постановапро накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 13 листопада 2023 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП - закриттю.

Щодо вимоги позивача про поновлення строку на подання позовної заяви про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, суд вважає, що такий слід поновити з наступних підстав.

Згідно з ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вже було встановлено судом, відповідачем всупереч вимогам ст. 279-1 КУпАП не було розміщено на лобовому склі транспортного засобу ані копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, ані повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, внаслідок чого було порушено право позивача на захист, останній був позбавлений права на ознайомлення з оскаржуваною постановою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дізнався про складення щодо нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності лише 01.02.2024 року, оновивши додаток «ДІЯ».

Відповідач стверджує, що постанова про накладення адміністративного стягнення надсилалась позивачу за зареєстрованим місцем проживання рекомендованим поштовим відправленням відповідно до вимог ч. 7 ст. 279-1 КУпАП, що підтверджується копією повідомлення про вручення із проставленою датою отримання 30.11.2023 року та підписом отримувача.

При цьому, позивачем заперечується факт отримання постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 13.11.2023 року. Окрім того, зазначає, що підпис проставлений на копії повідомлення про вручення листа не належить йому.

Тому приходжу до висновку про необхідність поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою, оскільки обставина пропущення строку позовної давності є поважною.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, так як відсутні підстави, передбачені ст. 240 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виключно адвокатам; заявлена до стягнення сума витрат має бути співмірною з наданими послугами, обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, ці витрати мають бути пов`язаними з розглядом справи та підтверджені відповідними доказами.

Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 року у справі № 816/416/18.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1259529 від 08.02.2024 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги № 06.02.24 від 06.02.2024 року, детальний опис наданих послуг на підставі договору про надання правової допомоги № 06.02.24 від 06.02.2024 року, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг становить 1000 грн., платіжну інструкцію від 19.02.2024 року про оплату адвокатських послуг за договором 06.02.24 від 06.02.2024 року, які свідчать про те, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу, вартість якої склала 1000 грн.

З урахуванням складності справи та фактично виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значення справи для позивача тощо, суд вважає за необхідне задовольнити ці вимоги у повному обсязі.

Окрім цього, судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 вказано, що ставка судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарження позивачем та відповідачем судового рішення, становить 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (605,60 грн.).

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ч. 3 ст.243, ст. 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Задоволити позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса для листування: 79000, м Львів, а/с 70), до Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Скасувати постанову серії РАП № від 13.11.2023 р. про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1360 грн. на ОСОБА_1 .

На підставі п.3 ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати на оплату судового збору в розмірі 605,60 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 1000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 15.03.2024 р.

Суддя В.Є. Радченко