Справа № 240/32581/23
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/32581/23

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у проведенні перерахунку розміру пенсії з 01.04.2019 року в розмірі 82% від відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нараховувати та виплату пенсії з 01.04.2019 року в повному обсязі, з урахуванням основного розміру пенсії 82% від відповідних сум грошового забезпечення померлого чоловіка.

В обґрунтування позову Позивач зазначає, з 2016 року отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якому була призначена пенсію у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". У вересні 2023 року Позивач звернулася до Відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії. На вказану заяву отримала відповідь, в якій було зазначено про зменшення основного розміру пенсії з 82% до 70%. Такі дії Відповідача вважає протиправними.

Ухвалою від 20.11.2023 року було відкрито провадження в даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, зазначаючи, що Позивач отримує пенсію по втраті годувальника, яка призначена у відповідності до вимог ст.36 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (зі змінами внесеними Законом від 27.03.2014 року) в розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника.

Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в Збройних силах України, в тому числі щодо порядку перерахунку таких пенсій, регулюються правовими нормами Закону України від 9 квітня 1992 pоку N2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон N 2262-XII), в редакції що були чинні на день виникнення спору.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є пенсіонером, якій з 01.02.2016 року пенсія призначена відповідно до положень статті 36 цього ж Закону N 2262-XII в розмірі 70% від суми грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника.

З 01.01.2018 Позивачу проведено перерахунок пенсії на виконання постанови Кабінету Міністрів України №103.

Суть спору між сторонами в даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності протиправності в діях Відповідача щодо визначення при проведенні з 01.04.2019року перерахунку пенсії Позивача розміру в межах 70% від сум грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника.

Позивач вважає, що померлому ОСОБА_2 була призначена пенсія в розмірі 82% від сум його грошового забезпечення, а тому відповідно до вимог ст.58 Конституції України подальші зміни в законодавстві не можуть призводити до порушення її прав шляхом зменшення максимального розміру уже призначеної пенсії.

Такі доводи Позивача не узгоджуються із вимогами чинного законодавства з огляду на таке.

По-перше, за приписами пункту "а" статті 36 Закону N 2262-XII членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї.

Вказана правова норма не передбачає при призначенні пенсії її розмір визначати (зберігати) у відповідності до розміру пенсійних виплат загиблого (померлого) годувальника.

По-друге, Позивач не надала суду жодних доказів щодо розміру пенсії, яка була призначена померлому ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що Позивач безпідставно обґрунтовує свої позовні вимоги щодо протиправності дій Відповідача правовими нормами статті 13 Закону N 2262-XII та правовими висновками Верховного Суду щодо їх застосування.

Суд звертає увагу, що приписами статті 13 Закону N 2262-XII врегульовані відносини щодо розміру пенсій за вислугу років, які призначаються у відповідності до вказаного Закону N 2262-XII.

Позивач не врахувала, що їй призначена пенсія не у відповідності до вимог ст.13 Закону N 2262-XII (за вислугу років), а у відповідності до вимог ст.36 цього ж Закону - пенсія в разі втрати годувальника.

Позивач не врахувала, що розміри таких пенсій (за вислугу років та в разі втрати годувальника) регулюються різними правовими нормами цього ж Закону.

Як вже зазначалося судом, за приписами пункту "а" статті 36 Закону N 2262-XII пенсії в разі втрати годувальника призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї.

Лише за умови якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих інвалідів війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.

Зазначене свідчить про відсутність права Позивача щодо встановлення їй призначеної пенсії в розмірі 82% від грошового забезпечення померлого ОСОБА_2 .

Відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк