Справа № 300/4807/23
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" березня 2024 р. справа № 300/4807/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечує. З приводу позовної вимоги про зобов`язання зарахувати період навчання у Івано-Франківському національному університеті нафти і газу з 01.09.1984 по 23.06.1989 до страхового стажу, зазначає, що цей період не зараховано при призначенні пенсії, оскільки він потребував підтвердження довідкою. Довідку від 06.07.2023 позивач отримав пізніше, ніж звернувся із заявою від 16.06.2023 про призначення пенсії. Вказана довідка не була предметом розгляду Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Стверджує, що відповідач є спеціально уповноваженим органом державної влади, який здійснює обчислення та за наявності підстав проводить перерахунок пенсії, а тому вважає, що суд не може керуватися розрахунками щодо кількості стажу роботи. З 01.01.2023 росія припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. При призначенні пенсій громадянам, які проживали/працювали на території росії, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 13.04.2014 на підставі рішення Ради нацбезпеки та оборони України розпочалася АТО із залученням Збройних Сил України, у зв`язку із прямою військовою агресією з боку росії, яка на теперішній момент переросла в широкомасштабну війну. Позивач свідомо тривалий час, аж до лютого 2021 року працював в країні-агресора, відповідно відраховувались кошти в бюджет ворожої країни на підтримку її збройних сил, і за цих обставин позивач бажає отримати пенсію вже від України, що є об`єктивно недопустимим. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.98).
У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області стосовно заявлених позовних вимог також заперечує. Зазначає, що оскаржуваним рішенням до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому від 23.06.1989, оскільки не зазначена дата вступу до інституту, період навчання згідно дублікату до трудової книжки з вересня 1984 року по червень 1989 року, не зазначений повний період навчання та відсутня дата видачі диплому, у зв`язку із чим рекомендовано надати уточнюючу довідку. Також до страхового стажу не зараховано період роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 , заповненої з порушеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58, оскільки дата заповнення не збігається з початком трудової діяльності. Період роботи з 01.08.1989 по 31.01.1994 тому потребує надання уточнюючої довідки, оскільки в записі про звільненні відсутній підпис відповідальної особи та печатка підприємства. Стверджує, що довідки на підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637 на підставі наявних первинних документів позивачем не надавались. Пенсійний орган зазначає, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки № 8 від 22.03.2021 з 24.04.2019 по 02.02.2021, довідки № 98 від 11.10.2019 з 01.06.2007 по 15.12.2008, довідки № 41 від 13.04.2007 з 18.08.2000 по 31.03.2004, довідки №16 від 01.01.2013 з 22.08.2011 по 05.07.2012 та з 15.08.2012 по 01.01.2013, довідки по зарплаті № 25 від 12.04.2007 за 2004-2007, оскільки організації знаходяться на території російської федерації. З 01.01.2023 припинено участь російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31.12.1991. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи по 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року. Просить в задоволені позову відмовити (а.с.108).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
16.06.2023 ОСОБА_1 , у віці 60 років звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.53).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.06.2023 №51 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статі 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначено, що страховий стаж позивача становить 6 років 9 місяців 22 дні. До страхового стажу не зараховано: період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 23.06.1989, оскільки не зазначена дата вступу до інституту. Необхідно надати уточнюючу довідку; період навчання згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 з вересня 1984 по червень 1989 року - оскільки не зазначений повний період навчання та відсутня дата видачі диплому. Необхідно надати уточнюючу довідку; періоди роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки заповнена з порушенням Інструкції №58 дата заповнення не збігається з початком трудової діяльності; період роботи згідно довідки №8 від 22.03.2021 з 24.04.2019 по 02.02.2021, довідки №98 від 11.10.2019 з 01.06.2007 по 15.12.2008, довідки №41 від 13.04.2007 з 18.08.2000 по 31.03.2004, довідки №16 від 01.01.2013 з 22.08.2011 по 05.07.2012 та з 15.08.2012 по 01.01.2013, довідки по зарплаті № 25 від 12.04.2007 за 2004-2007, оскільки з 01.01.2023 росія припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. У зв`язку із чим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31.12.1991. Вказано, що період роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 з 01.08.1989 по 31.01.1994 при звільненні відсутній підпис відповідальної особи та печатка підприємства (а.с.95).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 30.06.2023 №0900-0209-8/30539 повідомило позивача про вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.06.2023 №51 (а.с.43).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (надалі також - Закон №1058-IV, в редакції станом на час спірних правовідносин).

Статтею 1 зазначеного Закону визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років (частини 2, 3 статті 26 Закону 1058-IV).

Згідно із частиною 4 статті 26 Закону 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Пенсійний орган зазначає про наявність у позивача на час звернення із заявою про призначення пенсії 6 років 9 місяців 22 днів страхового стажу.

За змістом абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення (надалі також - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі також - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (пункт 20 Порядку №637).

20.06.1974 постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (надалі також - Інструкція №162, яка діяла у спірні періоди роботи позивача з 01.08.1989 по 31.01.1994 та в періоди роботи в росії).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1. Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.12 Інструкції №162).

За змістом абзаців першого-третього пункту 2.13. Інструкції №162 у графі 3 розділу Відомості про роботу у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції №162 якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Згідно із пунктами 2.25, 2.26 Інструкції №162 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац 1 пункту 4.1. Інструкції № 162).

За приписами пункту 5 Інструкції №162 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника. Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис. Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах. У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї). При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис "Замість видано дублікат", а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» передбачено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1, пункту 3.1 розділу 3, пункту 5.1 та 5.2 розділу 5 наказу Міністерства праці та соціального розвитку російської федерації від 10.10.2003 №69 «Про затвердження Інструкції по заповненню трудових книжок» (надалі також Інструкція №69, чинна у спірні періоди роботи позивача в росії, втратила чинність 01.09.2021) у графі 3 «Записи про роботу» трудової книжки у заголовку вказується повне найменування організації, а також скорочене найменування організації.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, який вноситься, в графі 2 зазначається дата прийому на роботу.

В графі 3 робиться запис про прийняття чи призначення в структурний підрозділ організації та вказується його конкретне найменування, найменування посади (роботи), спеціальності, професії та кваліфікації, а в графу 4 заносяться дата та номер наказу (розпорядження) чи іншого рішення роботодавця згідно з яким працівника прийнято на роботу. Записи про звільнення (закінчення трудового договору) у трудовій книжці працівника проводиться в такому порядку: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 вказується дата звільнення (закінчення трудового договору); в графів 3 робиться запис про причину звільнення (закінчення трудового договору); в графі 4 вказується найменування документа на підставі якого внесено запис наказ (розпорядження) чи інше рішення роботодавця, його дата та номер. У разі закінчення трудового договору з підстав, передбачених статтею 77 трудового кодексу російської федерації до трудової книжки вноситься запис про звільнення (закінчення трудового договору) із посиланням на відповідний пункт вказаної статті.

У разі припинення трудового договору через обставини, які не залежать від волі сторін, до трудової книжки вносяться записи про причини припинення трудового договору із посиланням на відповідний пункт статті 83 трудового кодексу російської федерації.

Відповідно до розділу пункту 7.1 розділу 7 Інструкції №69 дублікат трудової книжки заповнюється у відповідності із розділами 1-6 цієї Інструкції.

Інструкція №69 містить аналогічні із Інструкцією №162 вимоги щодо порядку заповнення дубліката трудової книжки.

Аналогічні вимоги щодо порядку ведення трудових книжок, зокрема й щодо порядку заповнення дубліката трудової книжки, містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (надалі також - Інструкція №58).

Згідно дублікату трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 18.05.2000 позивач у спірний період:

До прийому на роботу до Євпаторійської нафтогазорозвідувальної експедиції глибокого буріння, зокрема, навчався в Івано-Франківському інституті нафти і газу з вересня 1984 року по червень 1989 року, згідно диплома серії НОМЕР_2 ;

- 01.08.1989 прийнятий на роботу до Євпаторійської нафтогазорозвідувальної експедиції глибокого буріння в Байганинську партію глибокого буріння помічником бурильника 4 розряду, на підставі наказу №65-к від 025.08.1989;

- 07.05.1990 переведений бурильником 6 розряду, згідно наказу №36 від 07.05.1990;

- 04.12.1990 призначений помічником бурового майстра, свердловина №1, згідно наказу №101-к від 04.12.1990;

- 01.03.1991 у зв`язку із затвердженням нового штатного розпису призначений на посаду інженера по глинистому розтвору 1 категорії Кримської партії глибокого буріння, згідно наказу №24-к від 18.03.1991;

- 01.07.1991 переведений майстром з ремонту обладнання Мартукської бази, на підставі наказу №55-к від 04.07.1991;

- 17.08.1993 переведений заступником начальника Кримської партії глибокого буріння, згідно наказу №75-к від 18.08.1993;

- 31.01.1994 у зв`язку із ліквідацією Євпаторійської нафтогазорозвідувальної експедиції глибокого буріння звільнений в порядку переведення до Причорноморсько-Кримської нафтогазорозвідувальної експедиції згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу №8-к від 31.01.1994;

- 01.02.1994 прийняти на роботу до Причорноморсько-Кримської нафтогазорозвідувальної експедиції в порядку переведення з Євпаторійської нафтогазорозвідувальної експедиції глибокого буріння на посаду заступника начальника Євпаторійської партії глибокого буріння, на підставі наказу №1-к від 01.02.1994;

- 20.06.1994 призначений начальником відділу соціального розвитку, на підставі наказу №48-к від 23.06.1994;

- 20.12.1994 призначений технічним керівником дільниці СПБ Євпаторійської партії глибокого буріння, згідно наказу №48-к від 2.06.1994;

- 16.03.1996 Причорноморсько-Кримська нафтогазорозвідувальна експедиція перетворена в Причорноморсько-Кримську нафтогазорозвідувальну партію, по новому штатному розпису призначений на посаду начальника дільниці №2 структурно-пошукового буріння і договірних робіт;

- 01.04.1996 переведений технічним керівником партії структурно-пошукового буріння, згідно наказу №11-к від 08.04.1996;

- 12.08.1996 звільнений з роботи за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України, на підставі наказу №45-к від 09.08.1996;

- 18.08.2000 прийнятий майстром відділу заключних робіт вахтово-експедиційним методом робіт до ЗАТ «УБР-Туртас», згідно наказу №51-к від 31.08.2000;

- 01.04.2001 ЗАО «УБР-Туртас» реорганізовано у ООО Спец УБР «Туртас» на підставі постанови Уватського району Тюменської області №101 від 27.02.2001;

- 13.08.2002 призначений на посаду бурового майстра до ООО «Спец УБР «Туртас», згідно наказу 58-к від 13.08.2002;

- 31.03.2004 звільнений з посади у зв`язку із переведенням ООО «Спец УБР «Уват», пункт 5 статті 77 Трудового кодексу рф, згідно наказу 11-к від 08.04.2004;

- 01.04.2004 прийнятий на роботу до ООО «Спец УБР «Уват» на посаду майстра бурового у зв`язку із переведенням із ООО «Спец УБР «Туртас», на підставі наказу №26-к від 08.04.2004;

- 10.06.2007 звільнений за власним бажанням, пункт 3 статті 77 Трудового кодексу російської федерації, згідно наказу №289-к від 10.06.2007;

- 01.06.2007 прийнятий на роботу до бурової бригади на посаду майстра вахтовим методом до ООО «Интегра-Бурение» ЕГБ №6, на підставі наказу від 01.06.2007 №98-70 к;

- 01.08.2007 переведений до філіалу ООО «Интегра-Бурение» ЕГБ №6 до м. Нижнєвартовськ, в бурову бригаду на посаду борового майстра вахтовим методом, згідно наказу №6к від 01.08.2007;

- 15.12.2008 звільнений з роботи за згодою сторін, п. 1 ч. 1 ст. 77 Трудового кодексу рф, на підставі наказу №1242 к від 07.11.2008;

- 22.08.2011 прийнятий на роботу інженером з підготовки виробництва вахтово-експедиційним методом роботи, згідно до ООО «Буровая компания Топаз», згідно наказу №122-к від 21.08.2011;

- 05.07.2012 звільнений за власним бажанням у зв`язку із закінченням терміну дозволу на роботу, п. 9 ч. 1 ст. 83 Трудового кодексу рф, згідно наказу №158-к від 05.07.2012;

- 15.08.2012 прийнятий на роботу інженером-технологом вахтово-експедиційним методом роботи до ООО «Буровая компания Топаз», на підставі наказу від 15.08.2012 №206-к;

- 01.01.2013 трудовий договір розірвано з ініціативи робітника, п. 3 ч. 1 ст. 77 Трудового кодексу рф, згідно наказу №1/1 к від 01.01.2013;

- 02.01.2013 прийнятий на роботу інженером-технологом вахтово-експедиційним методом роботи до ООО «ВышТрансБур-Сервис», на підставі наказу від 02.01.2013 №05-к;

- 21.07.2013 звільнений за власним бажанням у зв`язку із закінченням терміну дозволу на роботу, п. 9 ч. 1 ст. 83 Трудового кодексу рф, згідно наказу №112-к від 21.07.2013;

- 07.08.2013 прийнятий на роботу інженером-технологом вахтово-експедиційним методом роботи до ООО «ВышТрансБур-Сервис», на підставі наказу від 07.08.2013 №116-к;

- 19.12.2013 трудовий договір припинено у зв`язку із позбавленням працівника спеціального права (ліцензії), п. 9 ч. 1 ст. 83 Трудового кодексу рф, на підставі наказу від 07.08.2013 №116-к.

Згідно трудової книжки від 20.12.2013 позивач у спірний період (а.с.24):

- 20.12.2013 прийнятий на роботу інженером-технологом вахтово-експедиційним методом роботи до ООО «ВышТрансБур-Сервис», на підставі наказу від 20.12.2013 №163-к;

- 04.11.2014 трудовий договір припинено у зв`язку із закінченням терміну дії дозволу на роботу, п. 9 ч. 1 ст. 83 Трудового кодексу рф, на підставі наказу від 04.11.2014 №149-к;

- 22.12.2014 прийнятий на роботу інженером-технологом вахтово-експедиційним методом роботи до ООО «ВышТрансБур-Сервис», на підставі наказу від 22.12.2014 №150-к;

- 28.02.2015 звільнений за власним бажанням, п. 3 ч. 1 ст. 77 Трудового кодексу рф, на підставі наказу від 28.02.2015 №46-к;

- 01.03.2015 прийнятий на роботу на посаду головного інженера вахтовим методом до ООО «ВышТрансБур-Сервис» (ООО «ВТБ Сервис»), на підставі наказу №98-к від 28.02.2015;

- 22.10.2015 звільнений з роботи у зв`язку із закінченням терміну дії дозволу, п. 9 ст. 83 трудового кодексу рф, згідно наказу від 22.10.2015 №370-к;

- 23.10.2015 прийнятий на роботу на посаду головного інженера вахтовим методом до ООО «ВышТрансБур-Сервис» (ООО «ВТБ Сервис»), на підставі наказу №371-к від 23.10.2015;

- 15.10.2016 звільнений з роботи у зв`язку із закінченням терміну дії договору, п. 2 ч. 1 ст. 77 Трудового кодексу рф, згідно наказу від 15.10.2016 №327-К;

- 24.04.2019 прийнятий на роботу на посаду головного інженера вахтовим методом до ООО «ВышТрансБур-Сервис» (ООО «ВТБ Сервис»), на підставі наказу №29-к від 24.04.2019;

- 02.02.2021 звільнений за власним бажанням, п. 3 ч. 1 ст. 77 Трудового кодексу рф, на підставі наказу від 02.02.2021 №1.

Зі змісту спірного рішення слідує, що відмовляючи позивачу в призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не врахувало при визначенні страхового стажу позивача періодів роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки вона заповнена з порушенням Інструкції №58, а саме дата заповнення не збігається з початком трудової діяльності. Додатково зазначено, що за період роботи з 01.08.1989 по 31.01.1994 при звільненні відсутній підпис відповідальної особи та печатка підприємства.

Як зазначено судом вище, позивач у період з 01.08.1989 по 31.01.1994 працював у Євпаторійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння, з 01.02.1994 по 12.08.1996 в Причорноморсько-кримській нафтогазорозвідувальній партії. При цьому, 31.01.1994 позивач був звільнений із Євпаторійської нафтогазорозвідувальної експедиції глибокого буріння у зв`язку із її ліквідацією та переведений до Причорноморсько-кримської нафтогазорозвідувальної експедиції. В подальшому, 16.03.1996 Причорноморсько-кримська нафтогазорозвідувальна експедиція перетворена на Причорноморсько-кримську нафтогазорозвідувальну партію.

Так, на першому аркуші дублікату трудової книжки позивача у графі «дата заповнення» зазначено «18.05.2000». Дублікат трудової книжки позивача містить в правому верхньому кутку першої сторінки напис "Дублікат", підпис позивача і особи, відповідальної за видачу трудових книжок, та завірена відбитком штампу Державного геологічного підприємства «Причорноморсько-кримська нафтогазорозвідувальна партія». Аналогічний відтиск печатки вказаного підприємства міститься на записі про звільненні позивача 12.08.1996.

Враховуючи записи, вчинені у дублікаті трудової книжки ОСОБА_1 , та беручи до уваги дату її заповнення в сукупності з вимогами Інструкції №58, суд виснує, що останнім місцем роботи позивача, перед зверненням за отриманням дублікату трудової книжки була Причорноморсько-кримська нафтогазорозвідувальна партія, куди і звернувся позивач для отримання дублікату.

Для суду залишаються не зрозумілими і не обґрунтованими посилання відповідачів на дату заповнення дублікату трудової книжки позивача, тобто із пропуском строку від дати прийняття (01.08.1989) позивача на роботу у Євпаторійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння, оскільки умова дотримання тижневого строку заповнення трудової книжки не передбачена пунктом 5 Інструкції №58 і не стосується заповнення саме дублікату трудової книжки.

Про необхідність заповнення трудової книжки власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу згадується у пункті 2.2. Інструкції №58, і стосується випадку, коли трудова книжка заповнюється вперше.

У випадку, що розглядається судом, має місце заповнення і видача дублікату трудової книжки, а не трудової книжки, яка заповнюється вперше.

Відтак, твердження відповідачів про те, що дублікат трудової книжки НОМЕР_1 заповнений з порушенням Інструкції №58 є безпідставними. Такий дублікат трудової книжки є належним доказом підтвердження періодів роботи ОСОБА_1 .

Запис про період роботи позивача з 01.08.1989 по 31.01.1994 у Євпаторійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння містить всі належні відомості, в тому числі посилання на номери і дати наказів про прийняття, переведення і звільнення позивача у вказаному підприємстві.

У розглядуваному випадку, суд звертає увагу, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що до страхового стажу позивача не зараховано період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 23.06.1989, оскільки не зазначена дата вступу до інституту; період навчання згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 з вересня 1984 по червень 1989 року, оскільки не зазначений повний період навчання та відсутня дата видачі диплому.

Згідно з пунктом "д" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Отже, при відсутності у дипломі особи відомостей щодо часу навчання, приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умові, якщо в цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.

Під час навчання позивача діяли норми Інструкції № 162, пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.

Як встановлено судом, за змістом дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач навчався у Івано-Франківському інституті нафти і газу з вересня 1984 року по червень 1989 року. Зазначено, що вказаний запис внесений на підставі диплому НОМЕР_2 (а.с.16). Отже, запис трудової книжки за вказаний період не містить чітких дат початку і завершення навчання.

Згідно диплому серії НОМЕР_2 від 23.06.1989 позивач у 1989 році закінчив повний курс Івано-Франківський інститут нафти і газу за спеціальністю «Буріння нафтових і газових скважин». Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 13.06.1989 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію «гірничий інженер» (а.с.14). У вказаному дипломі відсутня дата вступу до названого інституту.

Згідно архівної довідки загального відділу Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу від 06.07.2023 №148 ОСОБА_1 з 01.09.1984 зараховано студентом 1 курсу Івано-Франківського інституту нафти і газу денної форми навчання газонафтопромислового факультету за фахом «Буріння нафтових і газових свердловин» (Наказ №283/7 від 24.07.1984). З 23.06.1989 ОСОБА_1 відраховано з Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу у зв`язку із закінченням терміну навчання. Згідно із рішенням ДЕК від 13.06.1989 присвоєно кваліфікацію гірничого інженера та видано диплом НОМЕР_2 від 23.09.1989 (реєстраційний номер 341, наказ №218/7 від 23.06.1989) (а.с.15).

Суд зауважує, що при зверненні до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 16.06.2023 жодних уточнюючих довідок на підтвердження періоду навчання, зокрема, щодо дати вступу до Івано-Франківського інституту нафти і газу позивачем надано не було.

Архівна довідка Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу від №148 датована 06.07.2023, тобто одержана позивачем вже після прийняття оскаржуваного рішення (23.06.2023).

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії із врахуванням довідки від 06.07.2023 №148 про період навчання в Івано-Франківському інституті нафти і газу. На час прийняття рішення №51 від 23.06.2023 у відповідача були відсутні чіткі відомості про період навчання позивача.

Відтак, на час прийняття рішення №51 від 23.06.2023 у відповідача були відсутні підстави для зарахування до стажу ОСОБА_1 періоду навчання у Івано-Франківському інституті нафти і газу з 01.09.1984 по 23.06.1989.

Суд зазначає, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Отже, у суду відсутні правові підстави зобов`язувати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1984 по 23.06.1989 в Івано-Франківському інституті нафти і газу, оскільки вона є передчасною, тобто такою, що заявлена для захисту права позивача, яке ще не порушено відповідачем.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що до страхового стажу роботи позивача не зараховано періоди роботи згідно довідки №8 від 22.03.2021 з 24.04.2019 по 02.02.2021, довідки №98 від 11.10.2019 з 01.06.2007 по 15.12.2008, довідки №41 від 13.04.2007 з 18.08.2000 по 31.03.2004, довідки №16 від 01.01.2013 з 22.08.2011 по 05.07.2012 та з 15.08.2012 по 01.01.2013, довідки по зарплаті № 25 від 12.04.2007 за 2004-2007, оскільки з 01.01.2023 росія припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. У зв`язку із чим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31.12.1991.

Тобто, єдиною підставою для неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи на території російської федерації слугувала обставина припинення участі російської федерації та України в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

За приписами частини 2 статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 №639 «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» припинено дію Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14 січня 1993 р. в м. москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 10.07.2023 № 72/14-612/1-80209 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, Апарат Верховної Ради України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993, припинила дію 4 липня 2023 року.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України суд виснує, що денонсація Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993 означає, що вказані Угоди припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та Угода між Урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 підлягають застосуванню при зарахуванні стажу роботи позивача в період їх чинності.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. Працюючи за межами України, позивач мав легітимні очікування щодо його пенсійного забезпечення. Надані позивачем первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Таким чином в спірному випадку стаж, набутий на території російської федерації до денонсації Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993 та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватись при встановленні права ОСОБА_1 на пенсію і її обчисленні.

Відтак, підстави незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на території російської федерації, наведені у рішенні №51 від 23.06.2023 є протиправними, оскільки ОСОБА_1 працював на території російської федерації під час чинності Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому мав легітимні очікування щодо зарахування таких періодів до страхового стажу та належне пенсійне забезпечення.

Щодо тверджень Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про необхідність проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Враховуючи, що записи в трудових книжках позивача за спірні періоди його роботи внесені до набрання чинності Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» та станом на 24.02.2022 не вносилися на території України без спеціального посвідчення, доводи відповідача про необхідність проставлення апостилю є безпідставними.

З огляду на вказане вище суд виснує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправно прийнято рішення від 23.06.2023 за №51 про відмову у призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно розрахунку страхового стажу позивача до його страхового стажу зараховано періоди роботи з 11.11.1981 по 08.12.1983, з 01.04.2001 по 31.01.2004, з 01.08.2004 по 01.08.2004, з 22.04.2021 по 31.03.2023, що складає 6 років 9 місяців 22 дні.

Позивач просить суд зобов`язати зарахувати до його страхового стажу періоди його роботи з 01.08.1989 по 31.01.1994 в Євпаторійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння, з 18.08.2000 по 31.03.2004 - в ООО «Спец УБР «Туртас», з 01.06.2007 по 15.12.2008 - в ООО «Интегра-Бурение» ЕГБ №6, з 22.08.2011 по 05.07.2012 та з 15.08.2012 по 01.01.2013 - в ООО «Буровая компания Топаз», з 24.04.2019 по 02.02.2021 - в ООО «ВышТрансБур-Сервис».

Як встановлено судом, згідно відомостей дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18.05.2000 позивач з 01.08.1989 по 31.01.1994 працював у Євпаторійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння, з 01.02.1994 по 12.08.1996 у Причорноморсько-кримській нафтогазорозвідувальній партії, з 18.08.2000 по 31.03.2004 у ООО «Спец УБР «Туртас», з 01.04.2004 по 10.06.2007 у ООО «Спец УБР «Уват», з 01.06.2007 по 15.12.2008 у ООО «Интегра-Бурение» ЕГБ №6, з 22.08.2011 по 05.07.2012 та з 15.08.2012 по 01.01.2013 у ООО «Буровая компания Топаз», з 02.01.2013 по 21.07.2013 і з 07.08.2013 по 19.12.2013 у ООО «ВышТрансБур-Сервис».

Також, згідно записів трудової книжки від 20.12.2013 позивач з 20.12.2013 по 04.11.2014, з 22.12.2014 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 22.10.2015, з 23.10.2015 по 15.10.2016 з 24.04.2019 по 02.02.2021 працював у ООО «ВышТрансБур-Сервис».

Крім записів у трудових книжках позивача періоди його роботи за вказані позивачем періоди підтверджуються також архівними довідками №1997/03-20 від 29.10.2019, №1998/03-20 від 29.10.2019 щодо роботи в Євпаторійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння, довідками ООО «Интегра-Бурение» від 11.12.2088 №599, від 11.10.2019 №98, від 16.08.2019 №89, від 15.12.2008, довідкою про фактичний заробіток з 01.04.2007 по 30.11.2008, довідками про доходи форми №2-НДФЛ за 2007 рік №813 від 12.11.2008, №190 від 19.11.2008, №1592 від 19.11.2008, №1 від 12.12.2008 та за 2008 рік №817 від 11.12.2008; довідками ООО «Спец УБР «Уват» про середньомісячний заробіток з 01.01.2007 по 30.06.2007, від 12.04.2007 №25; довідкою ООО «Спец УБР «Туртас» від 12.04.2007 №25, від 13.04.2007 №41; довідкою ООО «Буровая компания Топаз» від 01.01.2013 №16; довідкою ООО «ВышТрансБур-Сервис» від 22.03.2021 №8 (а.с.30-42, 81-92).

Отже, суд виснує про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.08.1989 по 31.01.1994 в Євпаторійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння, з 18.08.2000 по 31.03.2001 у ООО «Спец УБР «Туртас», з 01.06.2007 по 15.12.2008 у ООО «Интегра-Бурение» ЕГБ №6, з 22.08.2011 по 05.07.2012 та з 15.08.2012 по 01.01.2013 у ТОВ «Буровая компания Топаз», з 24.04.2019 по 02.02.2021 у ТОВ «ВышТрансБур-Сервис». В зарахуванні до стажу роботи періодів з 01.04.2001 по 31.01.2004 слід відмовити, оскільки такий зарахований до страхового стажу позивача, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком стажу.

Разом з цим суд зауважує, що згідно розрахунку стажу позивача до його страхового стажу не зараховано не тільки періоди роботи з 01.08.1989 по 31.01.1994, з 18.08.2000 по 31.03.2004 (крім періоду роботи з 01.04.2001 по 31.01.2004), з 01.06.2007 по 15.12.2008, з 22.08.2011 по 05.07.2012, з 15.08.2012 по 01.01.2013, з 24.04.2019 по 02.02.2021, але й періоди роботи з 01.02.1994 по 12.08.1996, з 01.04.2004 по 10.06.2007 (крім 01.08.2004), з 02.01.2013 по 21.07.2013, з 07.08.2013 по 19.12.2013, з 20.12.2013 по 04.11.2014, з 22.12.2014 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 22.10.2015, з 23.10.2015 по 15.10.2016.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відтак, з метою ефективного захисту порушених прав і інтересів позивача, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивача від 16.06.2023 про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

ОСОБА_1 в позовній заяві просить зобов`язати повторно розглянути його заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській. З цього питання суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 передбачено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За змістом п. 4.7 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації 16.06.2023 заяви ОСОБА_1 , органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повинно повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Позивачем згідно квитанції від 21.07.2023 №6593-2241-6245-6780 підтверджено сплату судового збору на суму 1073,60 гривень (а.с.1).

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд дійшов до висновку, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області сплачений судовий збір в сумі 858,88 грн. (80% задоволених позовних вимог).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.06.2023 №51.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1989 по 31.01.1994 в Євпаторійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння, з 18.08.2000 по 31.03.2001 у ООО «Спец УБР «Туртас», з 01.06.2007 по 15.12.2008 у ООО «Интегра-Бурение» ЕГБ №6, з 22.08.2011 по 05.07.2012 та з 15.08.2012 по 01.01.2013 у ТОВ «Буровая компания Топаз», з 24.04.2019 по 02.02.2021 у ТОВ «ВышТрансБур-Сервис».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.06.2023 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ),

відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, проспект Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69005).

відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С.Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.