Справа № 160/390/24
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2024 рокуСправа №160/390/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач-2), в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії №2252 від 15.06.2023;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи колгоспі «Україна» в період з 14.06.1978 по 31.12.1980 та з 01.01.1983 по 21.03.1993;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи в ОАО «Зейський лесоповалочный комбинат», з 26.02.2001 по 21.08.2006 та з 01.02.2008 по 24.06.2013;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV і виплатити недоотриману пенсію, починаючи з 15.06.2023.
Ухвалою суду від 09.01.2024 прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
07.02.2024 представник відповідача-2 надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, з огляду на їх необґрунтованість. Щодо спірного періоду роботи позивача з з 14.06.1978 по 31.12.1980 та з 01.01.1983 по 21.03.1993 відповідач-2 вказує, що оскільки довідка, що була подана заявником до заяви про призначення пенсії №Д-85 від 01.03.2021 містить невірне прізвище заявника « ОСОБА_2 », а згідно з паспортом громадянина України прізвище заявника « ОСОБА_3 », період роботи особи з 14.06.1978 по 31.12.1980 та з 01.01.1983 по 21.03.1993 не був зарахований до загального трудового стажу. Щодо періоду роботи в ОАО «Зейський лесоповалочный комбинат» з 26.02.2001 по 21.08.2006 та 01.02.2008 по 24.06.2013 відповідач-2 повідомляє, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. 23.12.2022 набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 №2783-IX. Після зупинення дії Конвенція від 22.01.1993 не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією. Документи, видані компетентними органами росії приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю. Жодних апостильованих документів особа не подавала до органу пенсійного фонду.
Відповідач-1 суду відзив на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років, 15.06.2023 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності, заяву позивача розглянуло ГУ ПФУ в Закарпатській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 23.06.2023 № 40 у призначенні пенсії за віком позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, у рішенні встановлено, що відповідно до частини 1 статті 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років (право по 31.12.2022). Страховий стаж заявника становить 19 років 2 місяці 21 день. Результати розгляду документів доданих до заяви: до страхового стажу роботи заявника не зараховано період роботи в колгоспі згідно довідки №Д - 85 від 01.03.2021, так як у довідці не вірно зазначено прізвище заявника ( ОСОБА_2 - згідно з довідкою, ОСОБА_3 - згідно з паспортними даними), також не враховано періоди роботи в російській федерації згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 з 26.02.2001 по 21.08.2006, з 12.10.2006 по 30.07.2007, з 01.02.2008 по 24.06.2013, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.

Вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає таке.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1) звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637) визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

На підставі частини 1 статті 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637) передбачено, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

На підставі пункту 2.3 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження.

За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Аналогічні норми були закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 (далі Інструкція №162), яка діяла під час оформлення трудової книжки позивача.

Так, пунктами 2.2, 2.3 Інструкції №162 було визначено (мовою оригіналу):

« 2.1. Заполнение трудовых книжек и вкладышей к ним производится на языке союзной, автономной республики, автономной области, автономного округа, на территории которых рас положено данное предприятие, учреждение, организация, и на официальном языке СССР.

2.2. Заполнение трудовой книжки впервые производится администрацией предприятия в присутствии работника не позднее недельного срока со дня приема на работу.

В трудовую книжку вносятся:

сведения о работнике: фамилия, имя, отчество, дата рождения, образование, профессия, специальность;».

В Основних положеннях про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 14.03.1975 № 310 містились наступні вимоги (мовою оригіналу):

« 1. Трудовая книжка колхозника является основным документом о трудовой деятельности членов колхозов.

2. Трудовые книжки ведутся на всех членов колхозов с момента принятия их в члены колхоза.

5. В трудовую книжку колхозника вносятся: сведения о колхознике: фамилия, имя, отчество, дата рождения, образование, профессия, специальность; сведения о членстве в колхозе: прием в члены колхоза, прекращение членства в колхозе; сведения о работе: назначение на работу, перевод на другую работу, прекращение работы; сведения о трудовом участии: принятый в колхозе годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве, его выполнение; сведения о награждениях и поощрениях: награждения орденами и медалями, присвоение почетных званий, награждения и поощрения за успехи в работе, предусмотренные уставом и правилами внутреннего

распорядка колхоза, другие поощрения в соответствии с действующим законодательством; сведения об открытиях, на которые выданы дипломы, об использованных изобретениях и рационализаторских предложениях и о выплаченных в связи с этим вознаграждениях.

6. Все записи в трудовой книжке заверяются во всех разделах за время работы в колхозе подписью председателя колхоза или специально уполномоченного правлением колхоза лица и печатью.

13. Ответственность за организацию работ по ведению, учету, хранению и выдаче трудовых книжек возлагается на председателя колхоза. Ответственность за своевременное и правильное заполнение трудовых книжек, за их учет, хранение и выдачу несет специально уполномоченное правлением колхоза лицо.».

В трудовій книжці колгоспника, виданої на ім`я « ОСОБА_1 », серії НОМЕР_1 міститься такі записи, зокрема, (мовою оригіналу):

№1: 14.06.1978 принят в члены колхоза «УКРАИНА»;

№2: 19.04.1996 по распоряжению Райгосадминистрации колхоз «УКРАИНА» переименован в завод «УКРАИНА»;

№3: 31.03.2000 уволен по ст. 40 п. 1 КЗоТ Украины. Ликвидация предприятия по Указу предприятия президента №1526/99 от 03.12.1999.

В розділі «Трудовое участие в общественном хозяйстве» містяться наступні записи щодо виконання позивачем трудового мінімуму:

1978 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 260; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 116;

1979 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 260; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 294;

1980 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 200; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 201;

1981 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 260; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» відсутні, «в рядах Советской Армии»;

1982 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 260; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» відсутні, «в рядах Советской Армии»;

1983 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 260; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 246;

1984 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 260; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 280;

1985 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 270; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 230;

1986 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 270; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 282;

1987 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 270; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 294;

1988 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 270; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 336;

1989 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 270; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 335;

1990 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 270; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 336;

1991 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 270; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 342;

1992 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 270; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 349;

1993 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 270; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 311;

1994 рік: «принятый колхозом годовой минимум трудового участия в общественном хозяйстве» 270; «выполнение годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» 270.

Згідно з архівною довідкою від 11.03.2021 №Д-85, у книгах обліку розрахунків по оплаті праці працівникам колгоспу «Україна» з 22.03.193 ПАВОП «Україна», з 11.04.1996 племінний завод по виробництву гусячих племінних яєць КСП «Україна» за період з 14.06.1978 по 31.03.2000 є такі дані про відпрацьовані вихододні позивача:

1978 рік: відпрацьовані вихододні 116, зазначена посада посада не зазначена;

1979 рік: відпрацьовані вихододні 294, зазначена посада механізатор;

1980 рік: відпрацьовані вихододні 201, зазначена посада механізатор;

1981 рік: -;

1982 рік: -;

1983 рік: відпрацьовані вихододні 246, зазначена посада тракторист;

1984 рік: відпрацьовані вихододні 280, зазначена посада бр. 1,2 мех.отряд;

1985 рік: відпрацьовані вихододні 230, зазначена посада тракторист;

1986 рік: відпрацьовані вихододні 282, зазначена посада тракторист;

1987 рік: відпрацьовані вихододні 294, зазначена посада тракторист;

1988 рік: відпрацьовані вихододні 336, зазначена посада тракторист;

1989 рік: відпрацьовані вихододні 335, зазначена посада тракторист;

1990 рік: відпрацьовані вихододні 336, зазначена посада тракторист;

1991 рік: відпрацьовані вихододні 342, зазначена посада тракторист;

1992 рік: відпрацьовані вихододні 349, зазначена посада тракторист;

1993 рік: відпрацьовані вихододні 311, зазначена посада тракторист;

1994 рік: відпрацьовані вихододні 270, зазначена посада тракторист.

На підставі архівної довідки від 11.03.2021 №Д-85, у книгах обліку розрахунків по оплаті праці працівникам колгоспу «Україна» з 22.03.193 ПАВОП «Україна», з 11.04.1996 племінний завод по виробництву гусячих племінних яєць КСП «Україна» за період з 1978 по 1993 рік є такі дані про нараховану заробітну плату позивачу за конкретні місяці.

Також, до матеріалів справи долучено копію рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.07.2021 у справі №183/2999/21, яким встановлено факт приналежності ОСОБА_1 трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 15.01.1979, виданої на ім`я « ОСОБА_4 ».

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Досліджуючи записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 суд зазначає, що напроти періодів роботи позивача з 14.06.1978 по 31.12.1980 та з 01.01.1983 по 21.03.1993 наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження страхового стажу.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи вищезазначене, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, нормативно-правовими актами не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі виявлених помилок.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо періоду роботи позивача ОАО «Зейський лесоповалочный комбинат», з 26.02.2001 по 21.08.2006 та з 01.02.2008 по 24.06.2013, суд зазначає таке.

В трудовій книжці колгоспника, виданої на ім`я « ОСОБА_1 », серії НОМЕР_1 міститься такі записи, зокрема, (мовою оригіналу):

ОАО «ЗЕЙСКИЙ ЛЕСОПЕРЕВАЛОЧНЫЙ КОМБИНАТ»

№4: 26.02.2001 принят в участок открытых горных работ машинистом бульдозера;

№5: 21.08.2006 уволен по ст. 31 КЗоТ Российской Федерации (по собственному желанию);

….

№8: 01.02.2008 принят в ОАО «Зейский ЛПК» машинистом бульдозера на горный участок;

№9:24.06.2013 уволен в связи с истечением срока трудового договора, пункт 2 статьи 77 Трудового кодекса Российской Федерации.

Також, до матеріалів справи долучено копію довідок від 11.08.2020 №196, №197, виданих на ім`я позивача, з яких вбачаються суми нарахованої заробітної плати позивачу протягом 2001-2006, 2008-2013 років.

Крім того, матеріали справи містять лист ПФ РФ від 28.08.2020 №06/11346, з якого вбачається таке:

«…согласно информации отдела администрирования страховых взносов и взысканий задолженности ОПФР в г. Белогорске Амурской области АО «Зейский лесоперевалочный комбинат» за период работы ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 с 26.02.2001 по 21.08.2006, с 01.02.2008 по 24.06.2013 отчисления в Пенсионный фонд Российской Федерации производились, страховые взносы перечислялись в полном объеме своевременно, задолженности по уплате страховых взносов не имеет, уплата страховых взносов по дополнительному тарифу с 01.01.2013 производилось в соответствии с п.2 ст. 428 Налогового кодекса Российской Федерации на финансирование страховой части трудовой пенсии по старости в соответствии с Федеральным Законом от 03.12.2012 №243-Ф3., Федерального Закона от 28.12.2013 №400-ФЗ «О страховых пенсиях» ранее Закон РФ «О трудовых пенсиях в Российской Федерации» от 17.12.2001 №173-Ф3...».

При цьому, відповідно до оскаржуваного рішення, ГУ ПФУ в Закарпатській області не було зараховано періоди роботи з 26.02.2001 по 21.08.2006 та з 01.02.2008 по 24.06.2013 до страхового стажу позивача, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

13.03.1992 Україна стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (далі - Угода).

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Отже дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

В силу положень статті 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Відповідно до абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховуються при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст.417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Проте суд зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Таким чином, положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови №1328 з 02.12.2022.

Отже, оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації з 26.02.2001 по 21.08.2006 та з 01.02.2008 по 24.06.2013.

Відтак, у силу встановлених обставин, суд доходить висновку, що відмова ГУ ПФУ в Закарпатській області, яка викладена у рішенні від №40 від 23.06.2023, є протиправною, а рішення підлягає скасуванню.

Разом з тим саме ГУ ПФУ в Закарпатській області як структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2. Порядку №22-1, є суб`єктом владних повноважень, який має повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії позивачу.

Викладене свідчить, що у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відповідно до приписів Порядку №22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання про зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача.

З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідність документів ОСОБА_1 для призначення пенсії була досліджена відповідачем-2 поверхнево, неповно та не всебічно, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Суд зазначає про передчасність вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити і виплатити недоотриману пенсію. Висновки про призначення та виплату пенсії позивачу можуть бути зроблені відповідачем лише після повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії з дотриманням вимог чинного законодавства та висновків суду.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією від 26.12.2023 №9886-6352-5844-3201.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2, який прийняв протиправне рішення, підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (адреса: площа Народна, 4, м. Ужгород, 88008; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21084076) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №40 від 23.06.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі «Україна» в період з 14.06.1978 по 31.12.1980 та з 01.01.1983 по 21.03.1993.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 в ОАО «Зейський лесоповалочный комбинат» з 26.02.2001 по 21.08.2006 та з 01.02.2008 по 24.06.2013.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком №2252 від 15.06.2023, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області судові витрати у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар