Справа № 500/7100/23
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7100/23

13 березня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Хоміцької С.О., представника позивача - Фещик Н.М., представника відповідача - Муляр І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому, з врахуванням заяви про зміну предмету позову, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.11.2022 р. № 119 «Про результати службового розслідування» за фактом непокори військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців військової частини та накладення дисциплінарного стягнення «СУВОРА ДОГАНА», в частині щодо ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 премії та додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за листопад 2022 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 премію та додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за листопад 2022 року збільшеної до 100 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з притягненням його до дисциплінарної відповідальності, зазначає, що він з об`єктивних причин не міг виконати бойовий наказ свого командира.

Вважає, що відданий наказ є незаконним, а тому він не мав його виконувати. З огляду на це, зазначає, що відповідач безпідставно не виплатив належну йому додаткову грошову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за листопад 2022.

Ухвалою суду від 06.11.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 14.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи та призначено розгляд справи на 12.12.2023.

Ухвалою суду від 12.12.2023 постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання на 23.01.2024. Витребувано ряд документів у Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України та Спеціалізованої прокуратури.

29.12.2023 на виконання ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 від Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на адресу суду надійшла заява.

03.01.2024 від представника Міністерства оборони України надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 15.01.2024 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

15.01.2024 від представника позивача на адресу суду надійшла заява про долучення доказів.

Представник відповідача подав 22.01.2024 заяву про перенесення підготовчого судового засідання.

Протокольною ухвалою суду від 23.01.2024 оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 15.02.2024.

12.02.2024 представник відповідача надіслав заяву про виклик свідків.

13.02.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зсилаючись на те, що Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26.11.2022 №119 ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та отримав дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Дисциплінарне стягнення було накладене за невиконання наказу начальника в умовах воєнного стану, вчинене групою осіб 05.11.2022р., а саме бойового наказу командира 2 розвідувальної роти зведеного розвідувального загону військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2022р. та бойового розпорядження командира зведеного розвідувального загону військової частини НОМЕР_1 №6 від 04.11.2022.

Службове розслідування за фактом невиконання наказу командира було проведене в період з 07.11.2022р. по 26.11.2022р. на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування» від 06.11.2022р. №320.

Відповідно, під час проведення службового розслідування, був встановлений факт дисциплінарного правопорушення та повідомлення про вчинення правопорушення, яке може містити ознаки кримінального, було направлено до територіального центру Державного бюро розслідувань у м. Краматорську.

Щодо вимоги позивача виплатити додаткову грошову винагороду, то зазначають, що в даному випадку керувалися пунктом 4 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міноборони № 260 від 07 червня 2018 року (зі змінами), Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», відповідно до якого, при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків щомісячна премія виплачується у зменшеному розмірі. Таким чином, відповідно до вимог законодавства, позивачу була виплачена премія за листопад 2022року у зменшеному розмірі та не виплачена додаткова винагорода за листопад 2022 року.

14.02.2024 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Від представника позивача 15.02.2024 надійшла заява про зміну предмету позову.

15.02.2024 представник позивача подала до суду заперечення на клопотання представника відповідача про виклик свідків.

Протокольною ухвалою суду від 15.02.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідків, оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 29.02.2024 та продовжено процесуальний строк розгляду справи до 14.03.2024.

Представник відповідача подала до суду 22.02.2024 заперечення, у яких зазначила, що позивач не скористався своїм правом, передбаченим чинним законодавством України, та не звернувся до командира з проханням уточнити наказ, докази такого звернення відсутні. Крім того, позивач не зазначає коли саме та в який спосіб повідомив командира про неможливість виконання наказу, не вказує які саме докази підтверджують обставини неможливості виконання наказу (до початку службового розслідування).

26.02.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Ухвалою суду від 27.02.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

27.02.2024 представник відповідача подала заперечення на заяву про зміну предмету позову.

Протокольною ухвалою суду від 29.02.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 13.03.2024.

Ухвалою суду від 06.03.2024 задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 13.03.2024 представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з мотивів викладених в позові та відповіді на відзив, представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні, обґрунтовуючи свою позицію доводами викладеними у відзиві та запереченні.

Дослідивши матеріали справи, суд повно та всебічно розглянувши матеріали справи, проаналізувавши подані докази, встановив наступні факти.

Судом встановлено, що позивач, солдат ОСОБА_1 , з 25.02.2022 мобілізований, проходив військову службу на посаді номера обслуги кулеметного відділення 2 взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26.11.2022 №119 ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та отримав дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Відповідно до вимог законодавства, позивачу була виплачена премія за листопад 2022 року у зменшеному розмірі та не виплачена додаткова винагорода за листопад 2022 року.

Не погодившись із такими діями суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 65 Конституції України визначено, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України в зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, проходженням військової служби у Збройних Силах України здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Статтею 2 Закону №2232-ХІІ визначено, що проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) (п. 5 Положення №1153/2008).

Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого продовжено: з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб (указ Президента України від 14.03.2022 №133/2022); з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб (указ Президента України від 18.04.2022 №259/2022); з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб (указ Президента України від 17.05.2022 №341/2022).

Водночас, указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 постановлено військовому командуванню (зокрема, Міністерству оборони України та Збройним Силам України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям га органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У відповідності до статті 2 Статуту № 548-XIV, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Статтею 3 Статуту №548-XIV передбачено, що військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Стаття 7 Статуту №548-XIV визначає, що внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири.

Стаття 11 Статуту №548-XIV внутрішньої служби визначає, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

- постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

- знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бонову та іншу техніку, берегти державне майно;

- дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової, частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

- поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військовою вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 16 Статуту №548-XIV передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний викопувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 17 Статуту №548-XIV, на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 р. №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут №551-XIV).

Дисциплінарний статут №551-XIV визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно з вимогами статті 1 Дисциплінарного статуту №551-XIV військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту №551-XIV визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема:

- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету.

Частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту №551-XIV визначено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Стаття 6 Дисциплінарного статуту №551-XIV встановлює право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Вимогами ст. 45 Дисциплінарного статуту №551-XIV передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Положеннями статті 83 Дисциплінарного статуту №551-XIV встановлено порядок накладення дисциплінарних стягнень, відповідно до яких на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно з вимогами статті 84 Дисциплінарного статуту №551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення па підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Стаття 85 Дисциплінарного статуту №551-XIV визначає, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту №551-XIV якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Згідно з ч. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту №551-XIV під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Вимогами п. 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування, зокрема, невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Пунктом 1 розділу II Порядку №608 визначено, що службове розслідування може призначатися, в т.ч. у разі внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з вимогами п. 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно з вимогами п. 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подасться на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог п. 2 розділу VI Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Згідно з вимогами п. З розділу VI Порядку №608, якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Відповідно до частини другої статті 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (зі змінами), командир військової частини є прямим начальником усього особового складу військової частини.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 листопада 2022 року приблизно о 17:00 біля КСП 2 омсб 5 ОШП в населеному пункті ТОРЕЦЬК при отриманні бойового наказу командира 2 розвідувальної роти зведеного розвідувального загону військової частини НОМЕР_1 № 5-дск/ОТУ від 05.11.2022 року відповідно до Бойового розпорядження командира зведеного розвідувального загону військової частини НОМЕР_1 № 6 від 04.11.2022 року військовослужбовці ( 6 з 12), в тому числі Позивач, відмовились від виконання бойового наказу, тобто виявили непокору.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 № 320 на підставі вимог статей 47.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608, оскільки низка військовослужбовців, зокрема, Позивач - ОСОБА_1 виявили непокору, тобто відкрито відмовилися від виконання бойового наказу начальника (командира), з метою з`ясування причин та обставин даного факту, було призначено службове розслідування, яке було проведене в період з 07.11.2022 по 26.11.2022.

Проведення даного службового розслідування доручено заступнику командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_2 .

Під час проведення службового розслідування були встановлені всі обставини вчиненого правопорушення, а надані пояснення позивача ніяким чином не спростовують факту невиконання наказу командира та не свідчать, що наказ командира був виданий з перевищенням повноважень, або містить ознаки злочинності, або, що у особи, стосовно якої проведено службове розслідування, були законні підстави не виконувати наказ командира.

За результатом службового розслідування, встановлено наявність вини Позивача ОСОБА_1 , який усвідомлював протиправність своїх дій і передбачав настання несприятливих наслідків, однак мав намір уникнути виконання обов`язків військової служби, які він не бажав виконувати, так як вважав їх тяжкими та небезпечними.

Оскільки Позивач в момент вчинення правопорушення знаходився при виконанні обов`язків військової служби, існує прямий причинний зв`язок між вчиненим правопорушенням та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби.

Невиконання Позивачем бойового наказу (розпорядження) під час дії правового режиму воєнного стану, у той час, коли військова частина НОМЕР_1 брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, створило загрозу настання людських жертв (загибелі або поранення військовослужбовців, які виконували бойові завдання у смузі відповідальності та потребували прибуття підкріплення й евакуації.

Свою відмову виконувати бойовий наказ командира позивач аргументував відсутністю забезпечення приладами нічного бачення. Таке пояснення комісією з службового розслідування не прийнято до уваги, оскільки Позивач та інші особи, які відмовились виконувати наказ, вже неодноразово виконували бойові завдання та були укомплектовані спорядженням та засобами згідно штату та наказу Міністерства оборони України «Про затвердження норм табелізації ракетно-артилерійського озброєння для військових частин та військових навчальних закладів України» від 04.07.2017 №231.

В даному випадку, суд оцінюючи доводи позивача про те, що він відмовився від виконання бойового наказу командира через те, що у нього відсутні певні навички, та обґрунтування викладені в акті службового розслідування, вважає, що доводи позивача не заслуговують на увагу і не є причиною для невиконання наказу командира.

Невиконання бойового наказу (розпорядження) негативно вплинуло на стан боєздатності й бойової готовності підрозділу на стан виконання покладеного на нього завдань.

Комісія також встановила, що в діях Позивача наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокора, вчинена в умовах воєнного стану. За вказаним фактом 27.11.2022 року було направлено до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську матеріали службового розслідування для внесення даних про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 402 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, суд враховує, що протягом періоду проведення службового розслідування, а також після його завершення, від Позивача ОСОБА_1 рапортів щодо готовності повернутися до виконання бойового наказу не надходило.

Отже, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.11.2022 №11 «Про результати службового розслідування» є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства із повним встановленням обставин скоєного правопорушення з боку Позивача.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію та додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 за листопад 2022 року збільшеної до 100 000 гривень суд зазначає наступне.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018.

Відповідно до розділу VI пунктів 1,5 передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків.

Виходячи з наявного фонду грошового забезпечення на відповідний рік надбавка за особливості проходження служби окремим категоріям військовослужбовців збільшується на відповідний коефіцієнт згідно з Переліком окремих категорій військовослужбовців, яким збільшується розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби відповідно до мінімального розміру залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків (додаток), або може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України у фіксованому розмірі до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років.

Виплата надбавки за особливості проходження служби здійснюється на підставі наказу командира про встановлення цієї надбавки.

Розділом XVI пунктом 1,3 цього Порядку визначено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Відповідно до пункту 4 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міноборони № 260 від 07 червня 2018 року, Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків щомісячна премія виплачується у зменшеному розмірі:

у разі накладення «догани», оголошеної письмовим наказом (розпорядженням) командира 90% встановленого розміру щомісячної премії; у разі накладення «суворої догани», оголошеної письмовим наказом (розпорядженням) командира 80% встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення двох «доган» («суворих доган»), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира 60% встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення трьох «доган» («суворих доган»), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира 50% встановленого розміру щомісячної премії.

Командир військової частини здійснює преміювання в зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром.

До наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які:

самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували) за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);

усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);

відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Таким чином, виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі наказу командира військової частини, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Отже, судом встановлено, що позивачу була виплачена премія за листопад 2022 року у зменшеному розмірі та не виплачена додаткова винагорода за листопад 2022 року.

Даний факт свідчить про правомірність нарахування та виплати Відповідачем додаткової грошової винагороди за листопад 2022 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168, а тому позовні вимоги в даній частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні беззаперечні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність оскаржуваного наказу, про що описано вище.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним наказу №119 від 26.11.2022 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення "Сувора догана", визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати премії та додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за листопад 2022 року та зобов`язання ненарахувати та невиплатити ОСОБА_1 премію та додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за листопад 2022 року збільшену до 100 000 грн, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 березня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 );

Головуючий суддя Осташ А.В.