Справа № 120/13949/23
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13949/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик Віталій Володимирович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

14 березня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що наказом №121 о/с від 28.08.2023 року його звільнено з посади інспектора відділу моніторингу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області. Згідно з наказом №121 о/с від 28.08.2023 року позивачу передбачена компенсація за невикористану відпустку за 16 діб.

Вказав, що звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток за 2015 рік, 2019 рік, 2020-2022 роки та додаткову відпустку із збереженням заробітної плати окремим категоріям ветеранів війни за 2022 рік.

Листом №29/Д-95 від 08.09.2023 року відповідач відмовив у виплаті компенсації, оскільки грошова компенсація виплачується лише за невикористану відпустку в році звільнення .

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні основних та додаткових відпусток за період з 2015 року по 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку терміном 2 доби та додаткову відпустку терміном 1 доба за 2015 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 1 доба та додаткову оплачувану відпустку терміном 12 діб за 2019 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 9 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 13 діб за 2020 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 18 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 14 діб за 2021 рік, щорічну додаткову оплачувану відпустку терміном 3 доби за 2022 рік, а також додаткову відпустку із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій терміном 14 діб за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Зазначає, що за приписами п.8 Розділу III Наказу МВС "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських" №260 від 06.04.2016 року за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Вказує, що вимоги Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку №260 є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, а тому вважає, що грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. На переконання представника відповідача, оскільки позивач отримав витяг з наказу про звільнення №121 о/с від 28.08.2023 року в якому зазначено про компенсацію за невикористані 16 днів відпустки у 2023 року, і не оскаржував його, відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації за невикористані дні відпустки в роках, які передують року звільнення.

Зауважує, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (крім осіб, які мають дітей або дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи) законодавством не передбачена.

Апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, згідно вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції України у Вінницькій області з 2015 року.

Наказом №121 о/с від 28.08.2023 року позивача звільнено з посади інспектора відділу моніторингу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області з 04.09.2023 року та наказано виплатити компенсацію за 16 діб невикористаної відпустки за 2023 рік.

Згідно з довідкою управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області №Д-480/12/01-202 від 04.09.2023 року станом на 04.09.2023 року позивач не використав щорічну основну оплачувану відпустку терміном 2 доби та додаткову відпустку терміном 1 доба за 2015 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 1 доба та додаткову оплачувану відпустку терміном 12 діб за 2019 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 9 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 13 діб за 2020 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 18 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 14 діб за 2021 рік, щорічну додаткову оплачувану відпустку терміном 3 доби за 2022 рік, а також додаткову відпустку із збереженням заробітної плати окремим категоріям ветеранів війни терміном 14 діб за 2022 рік.

В подальшому, позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток за 2015 рік, 2019 рік, 2020-2022 роки та додаткову відпустку із збереженням заробітної плати окремим категоріям ветеранів війни за 2022 рік.

Листом №29/Д-95 від 08.09.2023 року відповідач відмовив у виплаті компенсації, оскільки грошова компенсація виплачується лише за невикористану відпустку в році звільнення.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до положень ч. 2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст. 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Закон України "Про відпустки" №504/96-ВР від 15.11.1996 року (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка ; 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; 5) відпустки без збереження заробітної плати. Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина 1 статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України (далі-КЗпП України).

Згідно із пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 року (далі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 року (далі - Закон №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до статті 92 Закону №580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно з частинами 1 - 4 статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин 9 -11 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО), визначає Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за №669/28799 (далі - Порядок №260, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно пунктом 3 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзаців 1, 7, 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Аналіз вищезазначених положень законодавства дозволяє дійти висновку, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках та має право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

З огляду на відсутність правового врегулювання нормами Закону №580-VIII та Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки особам, які звільняються з поліції за минулі роки, то при вирішенні даного спору необхідно застосовувати відповідні норми КЗпП України і Закону України №504/96-ВР, які регулюють спірні правовідносини.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, суд дійшов висновку, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права.

Як встановлено з матеріалів справи, наказом №121 о/с від 28.08.2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади інспектора відділу моніторингу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області з 04.09.2023 року та наказано виплатити компенсацію за 16 діб невикористаної відпустки за 2023 рік.

Водночас, як вбачається зі змісту довідки управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області №Д-480/12/01-202 від 04.09.2023 року, станом на 04.09.2023 року ОСОБА_1 не використав щорічну основну оплачувану відпустку терміном 2 доби та додаткову відпустку терміном 1 доба за 2015 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 1 доба та додаткову оплачувану відпустку терміном 12 діб за 2019 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 9 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 13 діб за 2020 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 18 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 14 діб за 2021 рік, щорічну додаткову оплачувану відпустку терміном 3 доби за 2022 рік, а також додаткову відпустку із збереженням заробітної плати окремим категоріям ветеранів війни терміном 14 діб за 2022 рік.

Листом №29/Д-95 від 08.09.2023 року відповідач відмовив у виплаті компенсації, оскільки грошова компенсація виплачується лише за невикористану відпустку в році звільнення.

Колегія суддів зауважує, що види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, передбачені положеннями Закону №580-VIII. При цьому, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Разом з тим, не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав у попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, у тому числі й за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку.

Відпустки за попередні роки, які невикористані поліцейським в році звільнення, не можуть бути залишені без розрахунку (виплати грошової компенсації), адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Отже, у випадку звільнення особи з органів Національної поліції України їй виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 року по справі №160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого Верховним Судом у справах №818/1276/17, №820/5122/17 та підтримав позицію, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, за всі роки служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.11.2022 року у справі №640/85/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 року у справі №808/2122/18, оскільки судом застосовано останню правову позицію з цього питання.

Отже, матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не заперечується, що на момент звільнення з ГУ Національної поліції у Вінницькій області позивачем не використано щорічну основну оплачувану відпустку терміном 2 доби та додаткову відпустку терміном 1 доба за 2015 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 1 доба та додаткову оплачувану відпустку терміном 12 діб за 2019 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 9 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 13 діб за 2020 рік, щорічну основну оплачувану відпустку терміном 18 діб та додаткову оплачувану відпустку терміном 14 діб за 2021 рік, щорічну додаткову оплачувану відпустку терміном 3 доби за 2022 рік, а також додаткову відпустку із збереженням заробітної плати окремим категоріям ветеранів війни терміном 14 діб за 2022 рік, право на які останній отримав під час проходження служби, а тому при звільненні набув право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної чергової відпустки та додаткової відпустки.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки.

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині компенсації за невикористану додаткову відпустку особі, яка проходила службу в поліції та володіла статусом учасника бойових дій, судом враховані правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 року у справі №200/1175/20-а.

Так, касаційний суд зазначив, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої законом України "Про відпустки" і статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що при звільненні з позивачем не було проведено усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.