Справа № 120/3481/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

18 березня 2024 р. Справа № 120/3481/23
Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в порядку письмового провадження заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем-суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в адміністративній справі
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.05.2023 року позов задоволено, зокрема визнано протиправними дії відповідача щодо виплати позивачеві пенсії з обмеженням її максимальним розміром з 01.12.2019 року та зобов`язано відповідача перерахувати та виплачувати позивачеві з 01.12.2019 року пенсію без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням індексації, встановленої з 01.03.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», та з урахуванням індексації, встановленої з 01.03.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верства населення у 2023 році», з урахуванням раніше виплачених сум.

05.07.2023 року у даній справі виписано виконавчі листи.

31.01.2024 року за вх.№6346/24 до суду від позивача надійшла заява в порядку ст. 383 КАС України щодо виконання рішення суду від 24.05.2023 року. Так, позивач зазначає, що відповідач з 01.12.2022 року виплату пенсії здійснює в розмірі 20 930 грн, тобто застосовуючи обмеження максимального розміру.

Ухвалою суду від 19.02.2024 року дану заяву прийнято до розгляду та встановлено відповідачу строк для надання пояснень.

26.02.2024 року за вх.№11551/24 до суду від відповідача надійшли пояснення, у яких зазначається, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.05.2023 року у справі №120/3481/23 Головним управлінням проведено розрахунок розміру пенсії позивача, який станом на 01.12.2019 року становить 20865,29 грн та донараховано стягувачу кошти в сумі 97 630,44 грн за період з 01.12.2019 року по 30.11.2022 року. Розмір пенсії позивача з 01.12.2019 року розраховано Головним управлінням виходячи з того, що у випадку коли на виконання рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, пенсія (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат то пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок. Отже, на момент виникнення зобов`язання, а саме на 01.12.2019 року розмір пенсії позивача становить 20 865,29 грн, в той час коли максимальний розмір пенсії в даний період складав 18 540,00 грн. Відповідач зазначає, що рішенням суду у справі №120/3481/23 надавалась оцінка спірним правовідносинам щодо виплати пенсії позивачеві без врахування вимог щодо обмеження її максимальним розміром з 01.12.2019 року та визнано протиправними дії Головного управління щодо обмеження пенсії максимальним розміром саме з 01.12.2019 року, тобто предметом розгляду у даній справі були правовідносини, які існували на момент розгляду справи по суті. Розмір виплачуваної пенсії в судовому рішенні не встановлювався, як і не ставилось питання подальших перерахунків пенсії позивача. У разі не визначення судом порядку проведення перерахунків в подальшому, застосовується норми законодавства, які були чинні на час, з якого проводився перерахунок пенсії. Відповідач наголошує, що станом на 01.12.2019 року максимальний розмір пенсії становив - 16 380,00 грн, з 01.07.2020 року - 17 120,00 грн, 01.12.2020 року - 17 690,00 грн, з 01.01.2021 року - 18 540,00 грн, з 01.12.2021 року - 19340,00 грн, з 01.01.2022 року - 20 270,00 грн, з 01.12.2022 року 20930,00 грн.. В подальшому у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму встановленого для осіб які втратили працездатність, Головним управлінням забезпечувалось право позивача на отримання пенсії в розмірі не менше ніж в граничному. Відповідно розмір пенсії позивача зазнав зростання та відповідно склав: з 01.12.2022 року - 20 930,00 грн. Отже, з огляду на викладене, на виконання рішення суду від 24.05.2023 року у справі №120/3481/23 Головним управлінням нараховано доплату в сумі 97 630,44 грн за період з 01.12.2019 року по 30.11.2022 року та з 01.12.2022 року доплата відсутня, оскільки розмір пенсії до виплати обрахований на виконання даного судового рішення відповідає розміру фактично отриманої пенсії.

Вирішуючи заяву позивача по суті суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні норми передбачені ст. 14 КАС України.

Крім того, в силу приписів ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Також у рішенні від 26.06.2013 року Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини рішення від 15.05.2019 року № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 1291 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24.05.2023 року у справі №120/3481/23 зобов`язано відповідача перерахувати та виплачувати позивачеві з 01.12.2019 року пенсію без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням індексації, встановленої з 01.03.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», та з урахуванням індексації, встановленої з 01.03.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верства населення у 2023 році», з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вищезазначеного судового рішення Головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивача, після чого її розмір станом на 01.12.2019 року склав 20 865, 29 грн,

Відповідно до розрахунку пенсії позивача станом 01.03.2022 року йому нараховано індексацію в розмірі 2 921, 14 грн, підсумок пенсії визначено в розмірі 23 786, 43 (20 865, 29 грн (основний розмір пенсії) + 2 921, 14 грн (індексація за 2022 рік), однак до виплати позивачеві призначено пенсію в розмірі 20 865, 29 грн.

В подальшому, як слідує з розрахунку пенсії станом на 01.12.2022 року, розмір пенсії позивача обмежено на рівні десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, - 20 930 грн.

З розрахунку пенсії позивача станом на 01.03.2023 року встановлено, що йому нараховано індексацію за 2022 рік в розмірі 2 921, 14 грн, індексацію за 2023 рік - 1 500 грн, та в підсумку розмір пенсії становить 25 286, 43 грн (20 865, 29 грн (основний розмір пенсії) + 2 921, 14 грн (індексація за 2022 рік) + 1 500 грн (індексація за 2023 рік). Водночас розмір пенсії до виплати й надалі становить 20 930 грн.

Таким чином, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив, що відповідачем з 01.03.2022 року фактично не виплачується позивачеві в складі пенсійної виплати індексація грошового забезпечення, яка встановлена з 01.03.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» та з 01.03.2023 року - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верства населення у 2023 році».

Тобто, не дивлячись на обґрунтованість та зрозумілість рішення суду, відповідач починаючи з 01.03.2022 року неправомірно обмежив розмір пенсії позивача всупереч зобов`язання судовим рішення виплачувати пенсію без обмеження її максимальним розміром з урахуванням індексації, що визнається судом як порушення позивача прав та законних інтересів, захищених судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Обґрунтовуючи правомірність обмеження розміру пенсії позивача відповідач посилається на те, що при виконанні рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, пенсія встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок.

Разом з тим відповідачем не наведено нормативно-правового чи підзаконного акту, яким передбачено вчинення дій з перерахунку пенсії позивача без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано пенсійний орган здійснити такий перерахунок.

Суд зауважує, що згідно з резолютивною частини рішення суду від 24.05.2023 року у справі № 120/3481/23 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зобов`язано перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01.12.2019 року пенсію без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням індексації, встановленої з 01.03.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», та з урахуванням індексації, встановленої з 01.03.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верства населення у 2023 році», з урахуванням раніше виплачених сум.

Отже, виходячи з характеру спірних правовідносин між сторонами та беручи мотиви суду щодо ухвалення рішення на користь позивача, дату рішення та вищенаведене формулювання його зобов`язальної частини, є очевидним, що відповідач не мав законних підстав для обмеження розміру пенсії позивача з 01.03.2022 року.

Втім, відповідачем трактовано зміст рішення на власний розсуд та здійснено перерахунок пенсії "станом на 01.12.2019 року", в той час як рішенням суду зобов`язано здійснити такий перерахунок та виплату "з 01.12.2019 року", тобто стосується не тільки разового перерахунку та виплати пенсії, а й зобов`язує відповідача при подальших щомісячних виплатах пенсії виплачувати її без обмеження максимального розміру пенсії.

З огляду на викладене, дії відповідача на виконання рішення суду, які полягають в обмеженні розміру пенсії позивача з 01.03.2022 року, розцінюються судом як недобросовісні, оскільки полягають у порушенні процесуального обов`язку, який передбачений ст. 370 КАС України, суперечать завданню адміністративного судочинства та мають наслідком породження нових спорів у сфері соціального захисту населення.

Ст. 383 КАС України передбачено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (ч. 6 ст. 383 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Отже, окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Відтак, враховуючи встановлену судом протиправність дій пенсійного органу під час перерахунку та виплати пенсії позивача на виконання рішення суду від 24.05.2023 року у справі №120/3481/23 в частині застосування з 01.03.2022 року обмеження виплати пенсії максимальним розміром, суд вважає за необхідне постановити окрему ухвалу та направити її керівнику Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вжиття відповідних заходів реагування.

За змістом ч. 5 ст. 249 КАС України з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Тому на виконання приписів ч. 5 ст. 249 КАС України Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області слід встановити місячний строк з дати отримання окремої ухвали для повідомлення суду про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Керуючись ст.ст. 248, 249, 256, 294, 383 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем-суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в адміністративній справі № 120/3481/23 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неналежного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.05.2023 року у справі № 120/3481/23.

Постановити окрему ухвалу і направити її до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Про вжиті Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області заходи повідомити Вінницький окружний адміністративний суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Маслоід Олена Степанівна