Справа № 460/25831/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/25831/23 пров. № А/857/1416/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року про повернення позовної заяви (суддя Комшелюк Т.О., час ухвалення не зазначений, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту не зазначена),

в адміністративній справі №460/25831/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ,

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо не правильного нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення позивачу з 01.01.2014 року по 16.07.2023 року, з встановленням базового місяця - січень 2008 року та березень 2018 року; 2) зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 16.07.2023 року, з встановленням базового місяця січень 2008 року та березень 2018 року.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав того, що до позову не додано заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю 10 днів з дня вручення даної ухвали.

На адресу суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 від 21.11.2023 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовом.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій - повернуто позивачу разом з доданими до неї документами без розгляду. Вказано, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

З цією ухвалою суду першої інстанції від 24.11.2023 не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржувана ухвала суду не відповідає фактичним обставинам та закону, а тому підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції у зв`язку з недотриманням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог на спростування висновків суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду апелянт покликається на те, що на час його звільнення із служби були впроваджені карантинні заходи, пов`язані із запобіганням поширення коронавірусної хвороби, що унеможливлювало застосування до спірних правовідносин строків, встановлених ст.233 КЗпП Украйни. Вважає апелянт, що в суду першої інстанції були відсутні нормативні передумови для повернення позовної заяви на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України, що відповідно має своїм наслідком скасування оскаржуваної у цій справі ухвали суду.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 24.11.2023, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу суду без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у різних військових частинах по 16.07.2023.

Згідно доводів позивача, наведених у позовній заяві, наказом Камандувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 06.07.2023 №442 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас та наказом КВ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 16.07.2023 №196 виключений зі списків особового складу військової частині НОМЕР_1 , з усіх видів забезпечення, що не заперечується відповідачем.

10.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою з приводу виплати індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 01.01.2014 по 16.07.2023.

На вказану заяву позивач 01.11.2023 отримав відповідь Військової частини НОМЕР_1 за №501/25/2283 від 25.10.2023, якою відмовлено у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період служби з 01.01.2014 по 16.07.2023.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не правильного нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення позивачу з 01.01.2014 по 16.07.2023, позивач 07.11.2023 звернувся до суду з позовною заявою у цій справі.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції в ухвалі від 24.11.2023 керувався пунктом 9 ч.4 ст.169 та статтею 123 КАС України, і дійшов висновку, що вказані позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду підстави, слід визнати неповажними, у зв`язку із цим позовна заява підлягає поверненню.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, не відповідають нормам процесуального права і є передчасними, з урахуванням наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до статті 122 частин 1, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З наведених положень видно, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач звернувся в суд із цим адміністративним позовом 07 листопада 2023 року та оспорює, зокрема, дії відповідача щодо не правильного нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2014 по 16.07.2023.

Отже, спір у вказаній справі полягає у правомірності/протиправності дій відповідача, що виразилось у відмові позивачу в нарахуванні на виплаті індексації грошового забезпечення.

Такі правовідносини виникли в результаті відмови відповідача, оформленої листом від 25.10.2023 за №501/25/2283 на заяву позивача від 10.10.2023 з приводу виплати індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 01.01.2014 по 16.07.2023.

Як визначено частиною першою статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина 5 статті 122 КАС України, яка є спеціальною нормою, передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що перевагу слід надати застосуванню спеціальної норми над загальною.

Стаття 233 Кодексу законів про працю України у спірних правовідносинах є спеціальною нормою по відношенню до ч.5 ст.122 КАС України, оскільки стосується оплати праці працівника.

Згідно із частиною 3 статті 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 233 КЗпП України, в редакції на час звернення позивача з позовом, унормовано, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у вказаній справі позивачем подавалась до суду першої інстанції заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду, покликаючись на те, що в жовтні 2023 року йому стало відомо, що військовою частішою НОМЕР_1 нарахування індексації здійснювалось неправильно, що призвело до нарахування індексації грошового забезпечення у занижених розмірах, оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу невірно було встановлено базовий місяць у зв`язку зі зміною розмірів грошового забезпечення. На звернення до відповідача 01.11.2023 позивач отримав відповідь від військової частини НОМЕР_1 за № 501/25/2283 від 25.10.2023, в який останній відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 по 16.07.2023, з встановленням базового місяця - січень 2008 року та березень 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що під час звільнення ОСОБА_1 було надано розрахунок грошових сум, які підлягають виплаті, про що свідчить довідка військової частини НОМЕР_2 , вказана в наказі від 16.07.2023 №196, долученому до позову.

Колегія суддів зауважує, що після повернення позовної заяви на підставі спірної ухвали від 24.11.2023 у справу підшито лише копію такої позовної заяви без додатків.

У матеріалах справи немає копії вказаного вище наказу від 16.07.2023 №196 про звільнення позивача з військової служби і немає доказів того коли позивачу було вручено копію такого наказу та ознайомлено із його змістом.

З наявних у справі матеріалів неможливо встановити час коли позивач отримав повідомлення (інформацію) про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Отже, є невизначеним момент (день) коли позивач дізнався чи міг дізнатись про порушення своїх прав щодо отримання усіх грошових сум при звільненні з військової служби.

Суд же першої інстанції у спірній ухвалі не визначив моменту коли для позивача закінчився 3-х місячний строк звернення до адміністративного суду із відповідними вимогами, і яким є період пропущеного строку (з моменту закінчення строку до моменту звернення до суду із цим позовом).

Наявними у матеріалах справи доказами апеляційному суду не можливо встановити вказані вище обставини, які є необхідними для об`єктивного вирішення питання щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.

Таким чином суд апеляційної інстанції приходить до переконання про передчасний висновок окружного суду щодо повернення позовної заяви з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду із наведеними вище позовними вимогами.

Водночас, колегія суддів зазначає, що недоречним є покликання апелянта на те, що на час його звільнення із служби були впроваджені карантинні заходи, пов`язані із запобіганням поширення коронавірусної хвороби, що унеможливлювало застосування до спірних правовідносин строків, встановлених ст.233 КЗпП Украйни, оскільки карантинні обмеження та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінені 30.06.2023.

При цьому, позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і з усіх видів забезпечення наказом від 16.07.2023 №196.

Колегія суддів також враховує, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи сформовано висновки, що не відповідають обставинам справи, оскаржена ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому ухвалу суду першої інстанції від 23.11.2022 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, зі стадії відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року про повернення позовної заяви в адміністративній справі №460/25831/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль