Справа № 333/7140/23
Суддя: Холод Р. С.
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/7140/23
Провадження № 2-а/333/13/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Холода Р.С., за участю секретаря судового засідання Марченко В.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Михайлишина А.І., розглянувши у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд.5, ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 05.05.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника Михайлишина А.І. звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його постановою старшого державного інспектора відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюк Л.М. про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 05.05.2023 серії АА № 00008204 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Як зазначено у вказаній постанові, 09.04.2023 року, о 13 год. 03 хв., за адресою: Н-11, км.76+702, Дніпропетровська область, відповідальна особа допустила рух транспортного засобу «DAF FT XF 105.410», державний номерний знак НОМЕР_2 , із перевищенням нормативних параметрів, передбачених п.22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 11,026% (1, 268 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон.

Вказана постанова позивачем не отримувалась.

Позивач вважає вказану постанову протиправною з огляду на таке.

1. Відповідачем не подано будь-яких доказів щодо вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу позивача та доказів перевищення встановлених законодавством вагових норм під час руху великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами і відповідних висновків після проведення замірів.

2. Зазначене в оскаржуваній постанові перевантаження вказано без зазначення конкретної осі автомобіля. Із наявних матеріалів справи не вбачається можливим з`ясувати на основі чого уповноважена особа прийшла до висновку про перевантаження транспортного засобу, про перевищення навантаження на одинарну вісь транспортного засобу і не вказано, на яку саме вісь припадає перевантаження на 11,026 % (1,268 тони) при дозволеній 11,5 тон.

3. Всупереч Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України 27.09.2021 року № 512 вона не містить інформації про тип транспортного засобу (сідловий тягач, контейнеровоз, вантажний самоскид тощо), взагалі не містить інформації щодо напівпричепа, що ставить під сумнів врахування вказаного критерію при встановленні факту перевищення, встановлених законодавством вагових норм.

Натомість оскаржувана постанова містить лише масу перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величину, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування, однак доказів на підтвердження перевищення встановлених законодавством вагової норми не надавалось.

4. При винесенні оскаржуваної постанови відповідачем залишено поза увагою вимоги п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 про допустиме перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

5. В оскаржуваній постанові про притягнення позивача до відповідальності зазначено, що транспортний засіб позивача зважувався технічним засобом WIM 78, WAGA-WIM 35, зав. № 16.

Повірка засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації передбачена статтею 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», відповідно до якої законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Разом із оскаржуваною постановою відповідачем не було надано свідоцтво про повірку ваг, якими здійснювалось зважування, що може свідчити про те що ваги при зважуванні можуть мати надмірну відносну похибку.

6. Перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами розраховується по формулі:

* % перевищення = x факт - x норм - похибка пристрою x норм х 100 %, в якій:

x факт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр); х норм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр), зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР. Похибка пристрою - регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на х факт (під час розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).

Однак у оскаржуваній постанові одиниця виміру вказана не тонна, а кілограм, що суперечить Інструкції.

7. Відповідно до ТТН від 08.04.2023 року № 10 автомобіль ФОП ОСОБА_1 перевозив пшеницю насипом загальною вагою при завантаженні 41 т 140 кг, а при вивантаженні 41 120 кг, що свідчить про відсутність перевантаження транспортного засобу, за яке можливо було б притягнути позивача до адміністративної відповідальності.

За вказаною ТТН було здійснене вантажне перевезення за маршрутом: Запорізька область, смт. Комишуваха, вул. Горького, 9 с. Визирка, Лиманський район, Одеська обл. Вага транспортного засобу 14,560 т, вага вантажу - 26,580 т, брутто - 41,140 т.

Згідно із GPS-трекінгом транспортного засобу «DAF FT XF 105.410», держаний номерний знак НОМЕР_2 перевезення вантажу здійснювалось за вказаним маршрутом, на якому встановлено 5 пунктів автоматичного зважування: 1) пункт автоматичного зважування - Н-08 Бориспіль-Маріуполь, км 468+739 (WIM 15); 2) пункт автоматичного зважування - M-30 - Стрий - Умань - Дніпро - Ізварине (через мм. Вінницю, Кропивницький), км 949+608 (WIM 20); 3) пункт автоматичного зважування - Н-11 Дніпро - Миколаїв, км 76+702 м (WIM 78); 4) пункт автоматичного зважування - Н-11 Дніпро - Миколаїв, км 144+505 м (WIM 45); 5) пункт автоматичного зважування - М-14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ, км 56+577 (WIM 40).

Перевезення вказаного вантажу здійснювалось за маршрутом, на якому встановлено 5 (п`ять) пунктів автоматичного зважування, на чотирьох із п`яти пунктів автоматичного зважування (при цьому, як до так і після WIM 78), перевищення вагових параметрів в автоматичному режимі не зафіксовано. І лише на пункті автоматичного зважування Н-11 Дніпро - Миколаїв, км 76+702 м (WIM 78) було зафіксовано в автоматичному режимі перевищення вагових параметрів.

8. Автомобіль позивача відповідно до ТТН від 08.04.2023 року № 10 перевозив подільний (сипучий, рухомий) вантаж, що може переміщуватися по всім осям транспортного засобу під час руху. Тому, проведення зважування у русі, шляхом поосьвого зважування, без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого (подільного) вантажу, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача при заїзді на ваги, тоді як вантаж, в силу своїх сипучих властивостей, легко деформується та вільно переміщується під дією мінімальних сил.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).

Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами "б" та "в" цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Таким чином, правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними:

- перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі;

- перевезення подільного вантажу не допускається взагалі.

У свою чергу, ч. 2 ст. 132-1 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу. Примітка. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що для настання відповідальності за вказаною нормою необхідним є встановлення факту перевезення вантажу без відповідного дозволу.

Транспортний засіб позивача перевозив пшеницю, яка за своїми характеристиками є подільним вантажем (може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодження його властивостей), тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху заборонено.

Головна мета такої заборони - збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Унаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.

Отже, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.

Враховуючи зазначене, заборона руху транспортних засобів з перевищенням вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу унеможливлює отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

З огляду на відсутність на законодавчому рівні можливості отримання особою дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, на особу не може бути накладений штраф відповідно до ч.2 ст.132-1 КУпАП за відсутність такого дозволу.

У такому випадку має бути застосована відповідальність у виді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд, відповідно до п. 1-1 Порядку № 879.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 814/1460/16.

9. Оскаржувана постанова містить масу перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величину, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничного допустимого навантаження на вісь і загальної маси транспортного засобу з інформацією про фактичне навантаження на вісь і загальної маси транспортного засобу в момент зважування, однак відповідачем належним чином не обґрунтовано відповідність розміру процентного перевищення нормативного навантаження зазначеному розміру перевищення навантаження, визначеному в тоннах.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Крім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Сама постанова не може оцінюватися в розумінні ст. ст. 73,74 КАС України у якості належного та достатнього доказу, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.132-1 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази які б вказували на те, що транспортний засіб позивача допустив рух із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України відповідач позивачеві не надавав.

Отже, на думку представника позивача, постанова не містить належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не містять ні інформації про тип транспортного засобу, від якого залежить граничний розмір фактичної маси транспортного засобу, рух якого автомобільними дорогами забороняється, ні інформації про фактичну масу (вагу) вказаного в постанові транспортного засобу, ні інформації про вагу (масу) перевищення встановлених законодавством вагових норм для даного типу транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами.

А відтак враховуючи, що особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії, відповідач повинен довести правомірність свого рішення. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд скасувати оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, закрити провадження у цій справі та стягнути судовий збір із відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

24.08.2023 року суд своєю ухвалою відкрив провадження у справі, прийняв рішення розглядати справу у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

12.09.2023 року на адресу суду від представника Державної служби України з безпеки на транспорті Гончарової Л.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якій остання зазначила, що відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення на одинарну вісь транспортного засобу на 11, 026 % (1,268 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.132-1 КУпАП. За вказаних обставин на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмір 17 000 грн.

Вважає вказану постанову правомірною, виходячи із норм Конституції України, Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, якими покладено на посадових осіб Уктрансбезпеки функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів з можливістю накладення адміністративних стягнень.

В даному випадку згідно інформаційної картки габаритно-вагового контролю на вантаження на одинарну вісь транспортного засобу склало 15,2 тони, тобто з перевищенням нормативних параметрів навантаження на 11,026% (1,268 тон).

Розрахунок такого перевищення відбувався по формулі: 15 200 11 500 0 (16%Х15200): 11500 Х 100 = 11,026%, що відповідає 1,268 тон це з урахуванням похибки.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 року №1174.

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.

Тобто суть процесу автофіксації правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті полягає у забезпеченні прозорості фіксації порушень, зменшення участі посадових осіб у вказаному процесі, що спрямовано на об`єктивну оцінку обставин та фактів вчинення правопорушення.

Закріплений в законодавстві та реалізований на практиці механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі унеможливлює механічне втручання в роботу системи.

На підтвердження факту фіксації руху транспортного засобу позивача через автоматичний пункт з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що стало підставою для притягнення його до відповідальності, а також справності технічного засобу та достовірності встановлених ним відомостей, представник відповідача зауважує, що прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM 78, WAGA-WIM 35, № 16, яким здійснювалася фіксація правопорушення в автоматичному режимі є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується сертифікатом відповідності UA.TR.113-0619/11F-22 та сертифікатом перевірки типу UA.TR.113-0619/-21.

Щодо перевезення сипучого вантажу (пшениці), то законодавством не передбачено можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля. Також, переміщення вантажу під час руху є неприпустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу, що є загрозою для безпеки руху.

Пунктом 12.5 Правил перевезень №363, передбачено, що для транспортування вантаж необхідно рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Крім того, згідно чинного законодавства будь-яких виключень з Правил дорожнього руху (пункти 2.3а, 2.3б, 12.1) при перевезенні подільних (в тому числі сипучих) вантажів не встановлено.

За таких обставин представник відповідача вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, так як оскаржувана постанова ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов з підстав, викладених у ньому.

Представник позивача додатково пояснив, що представник відповідача до суду не надала докази направлення та отримання ОСОБА_1 постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, тому за таких обставин відсутні підстави для стягнення штрафу у подвійному розмірі.

Крім того, відповідно до Паспорту на Систему зважування в русі «WAGA-WIM35» на 4 смуги руху вказаний комплекс призначений для фото- та відео фіксації в автоматичному режимі. До функціональних можливостей комплексу може входити: вимір вагових параметрів, габаритних параметрів транспортних засобів вимір швидкості їх руху, визначення категорії транспортних засобів. Діапазон робочої швидкості комплексу від 10 до 140 км/год., дискретність відліку 50 кг.

Враховуючи такі характеристики комплексу «WAGA-WIM35», без встановлення швидкості, з якою рухався транспортний засіб під час його зважування, є сумніви щодо точності визначення інших показників, які вплинули на рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Також, в інформації, доданої до оскаржуваної постанови вказано, що навантаження на одиночну вісь склало 12 768 кг, що не може бути дискретнім відліку у розмірі 50 кг.

Представник відповідача підтримала свої заперечення, викладені у відзиві та зазначила, що відсутні підстави для задоволення позову. Інформації, яка містилася у АРМ-аудиту достатньо було для прийняття рішення про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 .

Суд, розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 , вислухавши позиції сторін, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені під час судового розгляду письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП:

- постановою серії АА № 00008204 від 05.05.2023 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, винесеною старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюк Л.М. та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

У вказаній постанові встановлено: 09.04.2023 року, о 13 год. 03 хв., за адресою: Н-11, км.76+702, Дніпропетровська область, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб «DAF FT XF 105.410», державний номерний знак НОМЕР_2 . ОСОБА_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, передбачених п.22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 11,026% (1, 268 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон.

У резолютивній частині вказаної постанови зазначено, що згідно із ч.2 ст.308 КУпАП в разі несплати ОСОБА_1 штрафу у строк, установлений ч.2 ст.300-2 КУпАП у порядку примусового виконання зазначеної постанови органи державної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі 34 000 грн.

Представник Державної служби України з безпеки на транспорті, враховуючи несплату ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17 000 грн., подав до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про примусове виконання постанови АА № 00008204 від 05.05.2023 року та стягненням з позивача штрафу у подвійному розмірі у сумі 34 000 грн.

16.08.2023 року головний державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сулаков Е.І. відкрив виконавче провадження ВП №72547174 по вказаній заяві, де боржником є ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п.1 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача у даному випадку - постанова про адміністративне стягнення є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно ч.3 ст. 291 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Частинами 4,5,6,7 статті 279-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову від її отримання.

У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або Єдиному державному демографічному реєстрі адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Докази направлення відповідальними особами Державної служби України з безпеки на транспорті на адресу ОСОБА_1 вказаної постанови як і її отримання, відсутні.

Жодних поштових відправлень, направлених на адресу ОСОБА_1 суду надано не було.

Так, представник відповідача на адресу суду надала аркуш паперу зі штампом та кодом «954» як доказ відправлення оскаржуваної постанови, але цей номер не зареєстрований в системі трекінгу Укрпошти.

Доводи позивача та його представника щодо неотримання ОСОБА_1 від Укртранспбезпеки оскаржуваної постанови не спростовані під час судового розгляду.

Порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті встановлено статтею 300-2 КУпАП, відповідно до якої у разі сплати особами, зазначеними у статті 14-3 цього Кодексу, штрафу протягом 10 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті така постанова вважається виконаною.

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті підлягає примусовому виконанню протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Строки і порядок виконання постанови про накладення штрафу встановлено ст. 307 КУпАП, відповідно до ч. 1 якої штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Стаття 308 КУпАП регулює примусове виконання постанови про стягнення штрафу, відповідно до якої у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Аналіз вказаних приписів КУпАП вказує на те, закон встановлює десятиденний строк з дня набрання постановою про накладення штрафу законної сили для сплати штрафу, вказаний строк зупиняється у разі її оскарження - до розгляду скарги. При цьому, штраф має бути сплачений не пізніш як через десять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, у разі несплати штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби, при цьому у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

За умов не набрання постановою про накладення штрафу законної сили представник відповідача не мали права направляти її до примусового виконання, зазначаючи про стягнення подвійного розміру штрафу.

За таких обставин вважаю, що постанову серії АА № 00008204 від 05.05.2023 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, винесену старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті ОСОБА_3 необхідно виконувати лише в частині стягнення штрафу в розмірі 17 000 грн., без стягнення подвійного розміру штрафу.

Відповідно до ч.2 ст.132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що тягне за собою накладе штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10 % включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20 %; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30 %; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

У постанові зазначено, що 09.04.2023 року, о 13 год. 03 хв., за адресою: Н-11, км.76+702, Дніпропетровська область, відповідальна особа допустила рух транспортного засобу «DAF FT XF 105.410», державний номерний знак НОМЕР_2 , із перевищенням нормативних параметрів, передбачених п.22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 11,026% (1, 268 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон.

Даними АРМ-аудиту підтверджується, що на 2 одиночну вісь автомобіля «DAF FT XF 105.410», державний номерний знак НОМЕР_2 , з напівпричепом, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 навантаження складає 15,200 тон, при нормативно допустимому 11,5 тон, тобто на 4,200 тон більше дозволеної, а з урахуванням похибки 1,268 тон.

Розрахунок такого перевищення відбувався по формулі: 15 200 11 500 0 (16%Х15200): 11500 Х 100 = 11,026%, що відповідає 1,268 тон це з урахуванням похибки.

Положення п.22.5 Правил дорожнього руху окремо встановлюють заборону на рух транспортних засобів та їх составів із перевищенням вагових параметрів, зокрема, навантаження на одиночну вісь 11,5 т.

Суд наголошує на тому, що завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

В даному випадку позивачем здійснено перевезення вантажу, при якому навантаження на одиночну вісь перевищувало допустимі вагові параметри.

Отже, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки під час перевезення сипучого вантажу, а саме пшениці, мало місце перевищення встановленого осьового навантаження, що в свою чергу є порушенням пункту 22.5 Правил дорожнього руху, то винесена відповідачем постанова про застосування до позивача штрафу в розмірі 17000, 00 грн. є законною та обґрунтованою.

Також суд звертає увагу, що переміщення вантажу під час руху є неприпустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу, що є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 по справі №814/1460/16.

Крім того, посилання позивача та його представника, на те що вантаж, який перевозиться (пшениця) є сипучим і його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, на думку суду, є безпідставними, оскільки автомобіль на ваги хоча і гальмує перед самим заїздом, але це не може призвести до настільки значного зміщення вантажу.

Також, суд звертає увагу позивача, що перевізник має можливість перевозити вантаж не насипом, а із застосуванням тари чи контейнера, які унеможливлюють нерівномірність розподілу завантаження вантажу по транспортному обладнанню (висновок Верховного Суду у постанові від 29.01.2020 у справі №814/1460/16).

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема, сипучого вантажу великогабаритним автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Представником відповідача надано докази проходження сертифікації комплексом приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM 78, WAGA-WIM 35, яким здійснювалася фіксація правопорушення в автоматичному режимі є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується сертифікатом відповідності UA.TR.113-0619/11F-22 та сертифікатом перевірки типу UA.TR.113-0619/-21.

Водночас, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт несправності приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, істотних технічних дефектів приладу, що впливали на результати проведення такого контролю, або доказів зважування транспортного засобу іншим звужувальним обладнанням, ніж тим, щодо якого відповідачем надано свідоцтво про повірку.

Посилання представника позивача на факт невстановлення швидкості, з якою рухався транспортний засіб під час його зважування, на думку суду, не є суттєвим та таким, що вплинуло на точність визначення показників, які вплинули на рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_2 на те, що у постанові зазначено про навантаження на одиночну вісь 12 768 кг, що не може бути дискретнім відліку у розмірі 50 кг (по паспорту на системі зважування в русі WAGA-WIM 35), є помилковим, так як значення 12 768 кг це не результат зважування, а вирахуваний результат перевищення навантаження по зазначеній вище формулі (у урахуванням похибки).

З указаного вбачається, що обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю відповідає вимогам законодавства.

Посилання представника позивача на правові висновки Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 814/1460/16, на думку суду є помилковими. Так, дійсно у вказаному рішенні було зазначено, що чинним законодавством взагалі забороняється перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами (пункт 22.5 Правил дорожнього руху), тому дозвіл на рух такого вантажу не видається, а може лише бути застосована відповідальність у вигляді плати за проїзд, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрів.

Водночас, у вказаній справі розглядався спір, коли посадовими особами Управління Укртрансбезпеки було проведено рейдову перевірку транспортних засобів, під час яких був здійснений габаритно-ваговий контроль і встановлено перевищення транспортними засобами нормативно-вагових параметрів. Тобто фактично зважуванні відбувалося не під час руху транспортного автомобіля.

Крім того, у вказаній постанові зазначалися події 2016 року, а редакція ч.2 ст.132-1 КУпАП, за якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності набрала чинності 01.10.2021 року. Тобто, фактично представник позивача послався на рішення Верховного Суду, яким були врегульовані інші правовідносини.

Незазначення у постанові від 05.05.2023 серії АА № 00008204 конкретної осі автомобіля на якій встановлено перевантаження, інформації про тип транспортного засобу (напівпричеп), а зазначення одиниці виміру кілограм, а не тонна, вважаю не є такими, що впливають вцілому на правильність винесеної постанови та відповідно не тягнуть за собою правомірних наслідків.

Роз`ясненнями, які визначені у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Крім того Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

У вказаній постанові Верховний Суд при визначення підходів до відмежування формалізму від надмірного формалізму, зокрема, наголосив на тому, що якщо є доступ до суду, «правопорушник» доводить, у першу чергу, сам факт відсутності правопорушення, що дозволяє суду оцінити суть відповідного правопорушення.

Факт того, що перевезення вантажу здійснювалось за маршрутом, на якому встановлено 5 (п`ять) пунктів автоматичного зважування і на чотирьох із п`яти пунктів автоматичного зважування (при цьому, як до так і після WIM 78), перевищення вагових параметрів в автоматичному режимі не було зафіксовано не є доказом відсутності перевантаження саме на пункті автоматичного зважування Н-11 Дніпро - Миколаїв, км 76+702 м (WIM 78).

Решта доводів та заперечень позивача та його представника по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності свого рішення не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості частини своїх позовних вимог.

Таким чином, оскаржувана постанова повною мірою відповідає встановленим вимогам та містить необхідні відомості, зокрема, виміряні з урахуванням похибки вагових параметрів транспортного засобу з урахуванням кількості вісей, відстань між вісями, навантаження на вісь, загальну масу, формулу розрахунку, відсоток перенавантажження, тонаж перенавантаження та норматив, який застосовується до транспортного засобу.

Інформація, яка формує об`єктивну сторону порушення, міститься не лише в постанові, але й підтверджується інформаційними файлами та даними фото фіксації, які долучені до матеріалів справи.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав лише для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Частина 1 статті 132 КАС України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов фактично задоволений частково, вважаю за необхідне судовий збір у розмірі 50% стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 19, 20, 77, 78, 90, 139, 241-246, 250, 255, 286, 295 КАС України, ст. ст. 132-1, 279-5, 300-2, 307, 308 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд.5, ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 05.05.2023 року задовольнити частково.

Постанову серії АА № 00008204 від 05.05.2023 року старшого державного інспектора відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюк Л.М. про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП скасувати в частині адміністративного стягнення штрафу у подвійному розмірі у сумі 34 000 грн.

Інші позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті (місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд.5, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 268 (двісті шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Копію рішення направити учасникам справи.

Повний текст рішення складено 05.03.2024 року.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя Р.С. Холод