Справа № 420/20997/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/20997/23

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,

повний текст судового рішення

складено 04.12.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 06.06.2018 року включно;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 3967 гривень 93 копійки в місяць у загальній сумі 12697 гривень 36 копійок за період з 01.03.2018 року по 06.06.2018 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 з 24 червня 2000 року по 06 червня 2018 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . При цьому, за час проходження військової служби позивачу в неповному обсязі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся до суду. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2023 року по справі № 420/23807/21 було зобов`язано відповідача здійснити нарахування, перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення позивачу з 01 грудня 2015 року по 06 червня 2018 року з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року у якості базових місяців для нарахування індексації грошового забезпечення у спірний період. З метою виконання судового рішення позивачем подано звернення на урядову гарячу лінію та 21.07.2023 року відповідач виплатив належну поточну індексацію грошового забезпечення. Відтак, за спірний період ОСОБА_1 відповідачем була нарахована та виплачена лише поточна індексація грошового забезпечення. Проте, у порушення приписів абз.4, 6 п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» індексація-різниця не нараховувалася та не виплачувалася за період з 01.03.2018 по 06.06.2018 року, хоча позивач мав право на її отримання. За наданими суду розрахунками представника позивача щомісячний розмір індексації грошового забезпечення мав би становити 3 967, 93 грн., а відтак загальна сума до нарахування та виплати фіксованої індексації за період з 01.03.2018 року по 06.06.2018 року має становити 12697,36 грн.

Відповідач проти позову заперечував мотивуючи відсутністю підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 06.06.2018 року включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 3967 гривень 93 копійки в місяць у загальній сумі 12697 гривень 36 копійок за період з 01.03.2018 року по 06.06.2018 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На указане судове рішення військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове , ким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги військова частина НОМЕР_1 аналогічно доводам указаним у відзиві на позовну заяву зазначила, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2018р., позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Усі належні виплати, які мали бути виплачені позивачу були зазначені в наказі про виключення зі списків особового складу від 02.07.2018р. №140. Натомість позивач з даним позовом звернувся до суду лише 14.08.2023р. Відтак, посилаючись на приписи ст.122 КАС України, ч.2 ст. 233 КЗпП України, скаржник вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду із даними позовними вимогами. При цьому, заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду надана не була. Отже, апелянт вказує про необхідність закриття справи та залишення позову без розгляду. Також, скаржник звертає увагу, що з 01.03.2018р. по 06.06.2018р. індекс споживчих цін не перевищував 103%, передбачених законом підстав для нарахування та виплату позивачу індексації за указаний у позові спірний період.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційних скарг сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив наступні обставини справи, які підтверджуються апеляційним судом згідно досліджених матеріалів прави.

ОСОБА_1 з 24.06.2000 року по 06.06.2018 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

11 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій порушував зокрема питання щодо проведення перерахунку та доплати індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 року по 06.06.2018 року (пункт 2 заяви).

Згідно відомостей автоматизованої системи діловодства Одеського окружного адміністративного суду, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2022 року (справа № 420/23807/21) визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування, перерахунку та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року по 06 червня 2018 року, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року у якості базових місяців для нарахування індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування, перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року по 06 червня 2018 року, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року у якості базових місяців для нарахування індексації грошового забезпечення.

04 квітня 2023 року на звернення позивача щодо виконання судового рішення по справі № 420/23807/21 надано лист № 350/174/20/600/м, у якому зазначалося, що з метою уникнення додаткових фінансових обтяжень у вигляді витрат виконавчого провадження постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року було передано до фінансово-економічної служби військової частини для добровільного виконання, у разі надходження відповідного фінансування судове рішення буде виконано у найкоротші строки.

Згідно виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» 21 липня 2023 року було зараховано від відповідача грошові кошти у розмірі 84638,95 грн.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації- різниці за спірний період, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 довів наявність у нього права на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 06.06.2018р. включно відповідно до абз. 4, 6 п.5 Порядку №1078, оскільки з огляду на матеріали справи, розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року не перевищує суму можливої індексації, то позивач має право на отримання щомісячної індексації-різниці за період з 01.03.2018 року по 06.06.2018 року у розмірі 3967,93 грн. (4463,15 грн. - 495,22 грн.).

Перевіривши правильність обрахунку загальної суми належної позивачеві індексації за спірний період, на підставі встановлених обставин, суд першої інстанції зробив висновок, що не нарахування та невиплата позивачеві індексації-різниці грошового забезпечення за спірний період у щомісячному розмірі 3967,93 грн. та у загальному розмірі за весь спірний період з 01.03.2018р. по 06.06.2018р. - 12697,36 грн. (3967,93 грн.*3 повних місяців служби + 793,58 грн. за червень 2018 року пропорційно відпрацьованому часу), у зв`язку із чим вважав наявними підстави для визнання спірної бездіяльності відповідача протиправною із зобов`язанням останнього нарахувати та виплатити на користь позивача відповідні суми індексації-різниці за спірний період.

Разом з цим, суд першої інстанції вважав передчасними вимоги позивача стосовно зобов`язання відповідача здійснити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Також, суд першої інстанції виснував про відсутність підстав для для закриття провадження у справі та повернення позовної заяви, а так само і для залишення позову без розгляду, вказавши з посиланням на правові висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 27 квітня 2023 року у справі №300/4201/22, що предметом позову є бездіяльність відповідача, яка виразилась у невиплаті позивачу за період з 01.03.2018 року по 06.06.2018 року індексації грошового забезпечення. Таким чином, на момент порушення прав позивача, ч.2 ст.233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, а тому вона і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч.2 ст.19 Закону №2017-III).

Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".

Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (надалі - Закон № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Як встановлено ч.1, ч.6 ст. 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону №1282-ХІІ визначено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно ч. 1 ст.4 Закону №2282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

За визначенням частин 3, 4 статті 4 Закону № 1282-XII, обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (надалі Порядок № 1078).

Пунктом 1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок) визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. N 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

В свою чергу, п.4 вказаного Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відтак, колегія суддів акцентує увагу на тому, що індексація грошового забезпечення, є однією з державних гарантій, спрямованою на забезпечення достатнього життєвого рівня населення, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.

Базовим вважається місяць прийняття на роботу або місяць підвищення заробітної плати. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком починає розраховуватися у місяці, наступному за базовим (крім місяця прийняття на роботу).

З підвищенням у березні 2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», посадових окладів військовослужбовців, у тому числі і позивача, правила нарахування індексації не змінилися та березень 2018 року став базовим місяцем для нарахування індексації, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з квітня 2018 року (місяця наступного за місяцем підвищення тарифних ставок).

Водночас, як ґрунтовно відзначив суд першої інстанції, у спірному випадку, правовідносини щодо нарахування й виплати поточної індексації з 1 березня 2018 року не є спірними.

Відповідно до доводів позивача, за спірний період, а саме з 01.03.2018 по 06.06.2018 Військова частина НОМЕР_1 протиправно не здійснила нарахування та виплату фіксованої індексації (індексації-різниці ) відповідно до вимог абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078. Позивач наполягає на тому, що має право на отримання індексації-різниці і що це право відповідач порушив через протиправні дії, оскільки відмовив у нарахуванні та виплати такої індексації.

Водночас, за доводами відповідача у справі (апелянта), для нарахування такої індексації на користь позивача немає підстав.

Втім, з такою позицією апелянта колегія апеляційного суду погодитись не може та зауважує, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, в тому числі «індексації-різниці».

Так, у відповідності до вимог абзаців 1-6 пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Отже, з 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Крім того, враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, колегія суддів доходить висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Окрім того, слід зазначити, що для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.

У разі, якщо у місяці підвищення посадового окладу розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення, індексація не нараховується. Якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, індексація у цьому місяці розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Зростання заробітної плати за рахунок інших її складових (без підвищення тарифних ставок (окладів)) не зменшує суму індексації на розмір підвищення заробітної плати. Проте у разі, коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу необхідно враховувати розмір підвищення грошового доходу, що відбувся у зв`язку зі зміною посадових окладів, а також суму індексації у місяці підвищення грошового доходу (у березні 2018 року) з метою порівняння цих величин. Сума індексації у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу з урахуванням положень абзацу четвертого пункту 5 Порядку №1078.

Колегія суддів враховуючи викладене звертає увагу, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Так, для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 колегія суддів звертає увагу апелянта на висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 14.09.2023 у справі №560/3097/22 та враховує, що буквальний спосіб тлумачення вказаних норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:

розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);

суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

При цьому, розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року.

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації - різниці до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже зазначалося, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації - різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Пунктом 1.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 (чинної станом на лютий березень 2018 року) передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) ОСОБА_1 вбачається, що у лютому 2018 року розмір грошового забезпечення становив 11 991,15 грн., у березні 2018 року складав 12486,37 грн.

Отже, грошове забезпечення позивача з урахуванням постійних його складових за березень 2018 року збільшилось на 495,22 грн (А) (12 486,37 грн. -11991,15 грн.).

Указані розрахунки, надані позивачем з якими погодився суд першої інстанції та які були перевірені апеляційним судом з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів за результатом чого встановлено вірність їх арифметичного розрахунку, відповідачем не спростовувались ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи.

Суму можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року суд визначає як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100%.

В свою чергу, величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації у березні 2018 року (у разі підвищення посадового окладу у січні 2008 року) становить 253,3%, що підтверджується доданою до позову інформацією Мінсоцполітики від 28.09.2021 №5211/0/290-21/51.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у березні 2018 р. складав - 1762,00 грн.

Отже, відповідно до абз.5 п.4 Порядку №1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018р. помножений на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100, а саме: 1762,00 грн. * 253,30% / 100 = 4463,15 грн.

Колегія суддів також враховує, що такий розмір можливої індексації грошового забезпечення - 4463,15 грн., який припадав на місяць підвищення посадових окладів військовослужбовцям (березень 2018) неодноразово досліджувався та встановлювався судами та підтверджується зокрема, постановою Верховного Суду від 14.09.2022р. у справі №420/3121/22, від 07.11.2022 у справі №420/19954/21 та інш.

Виходячи з викладеного, розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року є меншим за суму можливої індексації в березні 2018 року - 4463,15 грн., яка склалася у березні 2018 року, що є підставою для нарахування і виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Таким чином, в період з 1 березня 2018 року по 10 грудня 2021 року включно позивач мав право на нарахування і виплату індексації-різниці.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума належної позивачу індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн. - 495,15 грн. = 3967,93 грн. (де 4463,15 грн. це сума можливої індексації, а 495,15 грн. - розмір підвищення доходу позивача).

Разом з цим, як видно з установлених обставин справи відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 01.03.2018 по 06.06.2018р. та не вирішував питання щодо наявності у позивача права не цей вид індексації за спірний період.

Указане в свою чергу свідчить про протиправну бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті позивачеві «індексації-різниці» в розмірі 3967,93 грн. щомісячно, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , визнання указаної бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 щомісячну індексацію-різницю грошового забезпечення 3967,93 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2018 року по 06.06.2018року, відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з урахуванням виплачених сум та пропорційно відпрацьованому часу у загальному розмірі 12 697,36 грн.

В апеляційній скарзі не міститься доводів які б спростовували установлені обставини даної справи та доводили б правомірність бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах. До того ж, колегія суддів звертає увагу, що фактично доводи апеляційної скарги зводяться до викладу нормативного обґрунтування питання виплати поточної індексації, що у спірному випадку є недоцільним та оцінюються такі посилання апелянта критично.

Скаржником не надано до апеляційного суду жодного доказу у підтвердження викладених у апеляційній скарзі доводів, які б підтверджували чи відсутність у позивача взагалі права на отримання так званої фіксованої щомісячної індексації-різниці за спірний період, чи свідчили б про неправильний розрахунок суми такої індексації-різниці, яку належить виплатити відповідачем позивачу за спірний період відповідно до рішення суду першої інстанції.

Посилання апелянта на порушення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів вважає також неґрунтовними, оскільки як свідчать встановлені обставини справи, позивач ще у 2021 році звертався до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (справа №420/23807/21), у якому просив про: визнання протиправними дії щодо застосування грудня 2015 року та січня 2016 року, як місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року; зобов`язання нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року у якості місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, у сумі 85 927,84 грн, з одночасним відрахуванням 1,5 % військово збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44; визнання протиправною бездіяльність щодо виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 березня 2018 року по 06 червня 2018 року, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації (4 463,15 грн), відповідно до абзаців 4 та 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2003 року № 1078; зобов`язання нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення (4 463,15 грн), за період з 01 березня 2018 року по 06 червня 2018 року, у сумі 14 282,07 грн, відповідно до абзаців 4 та 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2020 року № 1078, з одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення. грошових винагород іта інших виплат одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року частково задоволено позовні вимоги.

При цьому, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2023 року у справі №420/23807/21, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено було частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року - скасовано, прийнявши у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо здійснення нарахування, перерахунку та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року по 06 червня 2018 року, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року у якості базових місяців для нарахування індексації грошового забезпечення. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування, перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року по 06 червня 2018 року, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року у якості базових місяців для нарахування індексації грошового забезпечення. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи указану вище постанову у справі №420/23807/21, апеляційний суд в тому числі вказував з приводу вимог позивача стосовно нарахування та виплати індексації-різниці позивача за спірний період з 01.03.2018 по 06.06.2018р., що в даному випадку, суб`єкту владних повноважень необхідно вираховувати розмір підвищення доходу і визначати різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідної особи. Колегія суддів ткож зазначила, у межах спірних правовідносинах суд не визначає конкретний розмір індексації на виплату якого мав право позивач, так як індексація позивача ще не перерахована та не виплачена, а як наслідок суд позбавлений можливості перевірити правильність майбутніх розрахунків відповідача.

Лише 21.07.2023 року на виконання постанови апеляційного суду по справі №420/23807/21 від 02.02.2023р. відповідачем виплачено на користь позивача поточну індексацію грошового забезпечення по 28.02.2023р.

Однак, одночасно з цим, питання щодо наявності у позивача підстав для виплати індексації-різниці позивача за період починаючи з 01.03.2023р. не вирішував та не нараховував таку.

З даним позовом позивач звернувся до суду у серпні 2022 року, отже, на переконання апеляційного суду, з дотриманням встановлених строків ст. 122 КАС України, з урахуванням також ст.233 КЗпП України.

Окрім того, як вказував суд першої інстанції з посиланням на правові висновки Верховного суду, наведені у постанові від 27.04.2023 у справі №300/4201/22, станом на момент порушення прав позивача, ч. 2 ст. 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Також неґрунтовними є посилання апелянта на необхідність закриття справи, оскільки пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом відповідно до ст.ст.123,240 КАС України є саме підставою для залишення позову без розгляду, а не закриття провадження у справі.

При цьому, відповідно до викладеного вище, підстави для залишення позову без розгляду у даній справі через нібито пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, - відсутні.

Інші доводи та посилання зазначені відповідачем у свої апеляційній скарзі є несуттєвим та не мать принципового значення для правильного вирішення справи.

Отже, за наслідками апеляційного перегляду справи, колегія суддів доходить висновку про

Що стосується позовних вимог у задоволенні яких суд першої інстанції відмовив, а саме щодо покладення обов`язку на відповідача при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення одночасно здійснити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку №44, апеляційний суд зазначає, що в указаній частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, апеляційна скарга не містить доводів щодо спростування у цій частині висновків суду. Перегляд справи апеляційним судом здійснюється відповідно до вимог та доводів апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, доводи апеляційної скарги є несуттєвими, на висновки суду першої інстанції по суті позовних вимог не впливають, не свідчать про неправильне вирішення справи судом першої інстанції, зводяться загалом до незгоди з судовим рішенням.

Відтак, апеляційна скарга відповідача у справі задоволенню не підлягає.

Рішення суду першої інстанції, з огляду на викладене вище, відповідає вимогам ст.242 КАС України.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак враховуючи положення ч.1 ст.315, ст.316 КАС України колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі №420/20997/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді А.В. Крусян О.О. Димерлій