Справа № 420/16117/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/16117/23

Перша інстанція: суддя Вовченко О.А.,

рішення суду першої інстанції

прийнято 13.11.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними матеріалами апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті (відповідач), про визнання протиправною та скасування постанови №ПШ19859 від 26.06.2023.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказував, що йому на праві власності належить транспортний засіб, автомобіль марки Mersedes-Benz Atego 815, вантажний фургон-С, 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , масою без навантаження 5 т, повною масою 7,4 т, державний номерний знак НОМЕР_2 , який він використовує для власних потреб, діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів не провадиться. Вказує, що 03.05.2023 року позивач рухався на належному йому автомобілі марки Mersedes-Benz Atego 815, державний номерний знак НОМЕР_3 по автодорозі Київ - Одеса та перевозив для власних цілей вантаж: добрива сульфат амонію гранульований масою нетто 1 (одна) тонна. Вказаний вантаж був отриманий у якості гуманітарної допомоги за Програмою USAID з аграрного та сільського розвитку, відвантажений за адресою: Одеська область, Подільський район, смт Любашівка, вул. Лєрмонтова, 21, вантажовідправник: ТОВ Статер Груп, , адреса: м. Одеса, вул. Авдєева-Чорноморського, 2-Б, офіс 6 з відповідального зберігання власника, вантажу - компанії Кімонікс Інтернешнл Інк. Зазначає, що позивачем не провадиться діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними засобами. Такий вид економічної діяльності у ФОП ОСОБА_1 відсутній та що законодавець, хоч і передбачив наявність обов`язку обладнання транспортного засобу тахографом або наявність індивідуальної контрольної книжки водія для автомобільних перевізників, проте не визначив процедури дотримання цього обов`язку для категорії осіб, які не надають послуги з перевезення вантажів, а перевозять вантаж для власних потреб власними засобами, без залучення безпосередніх перевізників.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В письмовому відзиві вказував, що відповідальність за порушення, передбачені статтею 60 Закону № 2344-ІІІ може наступати для автомобільного перевізника. Факт того, що автомобільним перевізником виступав позивач, ним не заперечується та додатково підтверджується товарно-транспортною накладною від 03.05.2023. Відсутність усіх необхідних документів, визначених положеннями Закону № 2344-ІІІ, на момент проведення рейдової перевірки, знайшла своє відображення в акті від 03.05.2023 № 356300. Водієм під час складання акту зазначено про те, що для внутрішніх перевезень вантажів тахограф не потрібен. Однак, за доводами відповідача, в силу приписів Положення № 340 водій повинен пред`явити під час проведення перевірки протокол перевірки та адаптації тахографа. Матеріалами справи підтверджується, що підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог № 2344-ІІІ слугувала відсутність на час проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, який повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки інспектуючим особам.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 26.06.2023 №ПШ019859.

Стягнуто з Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням судом першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті подала на зазначене судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 у цій справі та ухвалити нове рішення, якими відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначив, що судом першої інстанції ухвалено рішення відносно неналежного відповідача, оскільки Відділ державного нагляду (контролю) в Одеській області є територіальним (структурним) підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті, та не є окремою юридичною особою, а тому відповідно до ст.43 КАС України не має адміністративної процесуальної правосуб`єктності та не може виступати відповідачем по справі. Натомість, належним відповідачем є Державна служба України з безпеки на транспорті, що має статус юридичної особи. Також, скаржник посилається на правомірність винесеної відносно позивача постанови, з огляду на те, що під час здійснення рейдової перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів позивачем автомобілем марки Mercedes Benz Atego 815, державний номерний знак НОМЕР_2 було встановлено порушення, що виразилось у здійсненні перевезення вантажів за відсутності документів, визначених ст.48 ЗУ Про автомобільний транспорт, а саме - не оформлений протокол перевірки та адаптації тахографа, на підставі якого здійснюються вантажні перевезення, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ Про автомобільний транспорт. Апелянт вважає недоцільними посилання на відсутність у позивача КВЕД вантажний автомобільний транспорт, адже законодавчі документи не містять обов`язку здійснювати діяльність виключно за КВЕДами внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або до статутних документів підприємства.також, у своїх доводах, посилаючись на приписи Положення №340, апелянт вказує, що вимоги цього Положення, якими визначено, що зокрема вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, поширюються в тому числі й на автомобільних перевізників та водії, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. При цьому, термін внутрішні перевезення не обмежується лише перевезеннями, які здійснюють автомобільні перевізники на комерційній основі в розумінні ЗУ Про автомобільний транспорт, а за визначенням, передбаченим у ст.1 указаного Закону, визначає зокрема те, що це є перевезення вантажів між населеними пунктами держави за власний кошт, що охополює в тому числі і перевезення покупцями придбаних товарів у постачальників за свій рахунок. Апелянт вказує, що приписи Інструкції №385 зобов`язують водія транспортного засобу, обладнаного тахографом, мати при собі - протокол про перевірку та адаптацю тахографа транспортного засобу.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи про хибність та необґрунтованість доводів скаржника, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін мотивуючи зокрема тим, що Відділ державного нагляду (контролю) в Одеській області як територіальний орган Державної служби України з безпеки на транспорті є належним відповідачем у даній справі, саме указаний орган виносив оскаржувану постанову. Висновки скаржника про те, що позивачу необхідно було мати при перевезенні протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу також на думку позивача є неґрунтовними, оскільки приписами Інструпкції №385, облаштування вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тонн діючими та повіреними тахографами передбачено законодавством лише для осіб, які надають послуги з перевезення (а не здійснюють його для власних потреб). В свою чергу, на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) вимоги Інструкції №385 як вважає позивача не поширюються.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення у цій справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача у справі не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 29.01.2001 та здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, про що складено акт №356300 від 03.05.2023 (а.с.10), відповідно до якого перевірка здійснена щодо транспортного засобу марки Mercedes Benz Atego 815, реєстраційний номер НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 , водій ОСОБА_1 .

Під час перевірки виявлені порушення ст.48, 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.4 наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010, а саме під час перевезення вантажу згідно ТТН №Z053-62381 від 03.05.2023 (сульфат амонію) у водія транспортного засобу повною масою 7,49 т обладнаного контрольним пристроєм тахографом відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, та зазначено, що відповідальність за це передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

На підставі Акту №356300 від 03.05.2023, відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ019859 від 26.06.2023 (а.с.11), відповідно до якої враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 допущено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», постановлено стягнути з нього адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є суб`єктом підприємництва, який здійснює перевезення вантажів на комерційній основі, та що він відповідно до товарно-транспортної накладної №ПШ019859 здійснював перевезення належного йому вантажу самостійно для власних потреб на власному транспортному засобі, а відтак вважав, що до позивача за наведених вище обставин не може бути застосовано визначені абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ Про автомобільний транспорт санкції, оскільки він не є автомобільним перевізником.

Отже, суд першої інстанції вважав, що відповідач не надав до суду достатніх та беззаперечних доказів та не навів доводів, що підтверджують наявність з боку позивача порушень, на підставі яких прийнято оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, повноті встановлення судом першої інстанції обставин справи та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 7 статті 6 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

У відповідності до приписів ч.12, ч.14, ч.17 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт», державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення № 103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з пунктом 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567), державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи. Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).

Згідно з п.п.12, 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка. Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

За приписами абз. 2 п.15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється також - наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Пунктами 21, 25 Порядку №1567 визначено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, перелік документів згідно вказаною нормою не є вичерпним.

Частиною другою статті 49 ЗУ Про автомобільний транспорт визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; перевіряти надійність пломбування, закріплення, накриття та ув`язування вантажу для його безпечного перевезення; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, та своєчасно його доставити вантажовласнику (уповноваженій ним особі); дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, застосування адміністративно-господарського штрафу відповідно до наведеної вище норми передбачено за відсутність протоколу повірки та адаптації тахографа при наданні послуг з перевезення вантажів та виключно до автомобільних перевізників.

Водночас, статтею 1 Закону № 2344-ІІІ визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

При цьому, згідно статті 33 Закону №2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.

Згідно зі ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 908 Цивільного кодексу України визначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до частин 1-3 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Отже, відповідальність у вигляді адміністративно - господарського штрафу передбачена саме за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону № 2344-ІІІ, тоді як протокол перевірки та адаптації тахографа обов`язково повинен бути наявним у водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, учасниками яких є три сторони - перевізник, вантажовідправник та вантажоодержувач. При цьому відповідальність за наявність протоколу перевірки та адаптації тахографа під час перевезення вантажів на договірних умовах несуть саме перевізники, які надають послуги з перевезення вантажу.

Колегія суддів також враховує, що наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі-Положення №340).

Згідно п.4 цього наказу, він набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім пункту 6.1 Положення №340, затвердженого цим наказом, який набирає чинності для: нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 150 км, перевезення небезпечних вантажів - з 01.06.2012; перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою понад 12 тонн, нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю від 50 до 150 км - з 01.06.2013; перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн - з 01.06.2015.

Згідно з п.п. 1.2,-1.4 Положення №40, це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються зокрема фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.

Приведені вище приписи Положення №340 підтверджують вище зроблений висновок про те, що наявність протоколу перевірки та адаптації тахографа є обов`язковим у випадку здійснення перевезень на договірних умовах. У випадку ж здійснення перевезення для власних потреб - остання не оформлюється.

Як свідчать матеріали справи, звертаючись до суду з цим позовом позивач вказував, що він є фізичною особою-підприємцем, і здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , види економічної діяльності: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для - тварин. Позивачу на праві власності належить транспортний засіб, автомобіль марки Mersedes-Benz Atego 815, вантажний фургон-С, 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , масою без навантаження 5 т, повного масою 7,4 т, державний номерний знак НОМЕР_2 , який використовується позивачем для власних потреб. Діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів ОСОБА_1 не провадиться. Такий вид економічної діяльності відсутній.

Також, як зазначав позивач у своїх доводах, 03.05.2023 року ОСОБА_1 рухався на належному йому автомобілі марки Mersedes-Benz Atego 815, державний номерний знак НОМЕР_2 по автодорозі Київ - Одеса та перевозив для власних цілей вантаж: добрива сульфат амонію гранульований масою нетто 1 (одна) тонна. Вказаний вантаж був отриманий у якості гуманітарної допомоги за "Програмою USAID з аграрного та сільського розвитку", відвантажений за адресою: АДРЕСА_2 , вантажовідправник: ТОВ "Стагер Груп", , адреса: м. Одеса, вул. Авдєєва-Чорноморського, 2-Б, офіс 6 з відповідального зберігання власника вантажу - компанії Кімонікс Інтернешнл Інк. Вказані обставини підтверджуються товаро-транспортною накладною № Z053- 62381 від 03.05.2023 року.

Проаналізувавши матеріали справи в контексті оцінки доводів апелянта, судовою колегією встановлено, що згідно товарно-транспортної накладної №ПШ019859 від 26.06.2023 вантаж сульфат амонію гранульований (біг бег) вагою 1 тонна перевозився водієм ОСОБА_1 на замовлення ФОП ОСОБА_1 від вантажовідправника ТОВ «СТАГЕР ГРУП» до вантажоодержувача ФОП ОСОБА_1 .

Тобто, позивач у спірному випадку, перевозив вантаж не на комерційних основах, а для власних потреб за власний рахунок без використання праці найманих водіїв.

Суд першої інстанції ґрунтовно відзначив, що за приписами п.61 Положення №340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Також, п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР ( 994_016 ), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Водночас, як вже було вказано вище, Законом № 2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі №280/3520/22

Так, абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III, визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.

Відповідно до статті 1 цього ж Закону, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Своєю чергою згідно з вказаною нормою права:

- водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка;

- послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату;

- замовник транспортних послуг - юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів.

При цьому, замовник транспортних послуг не може бути вважатись автомобільним перевізником у розумінні цього Закону № 2344-III.

Отже, як вбачається з наявних у справі письмових доказів, позивач не є суб`єктом підприємництва, який здійснює перевезення вантажів на комерційній основі, та відповідно до товарно-транспортної накладної №ПШ019859 від 26.06.2023 він здійснював перевезення належного йому вантажу самостійно для власних потреб на власному транспортному засобі.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку, застосування до позивача передбачених абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III адміністративно-господарського штрафу є необґрунтованим, протиправним, адже позивач ФОП ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником.

Відповідач не надав під час розгляду справи в суді першої інстанції достатніх та беззаперечних доказів та не навів доводів, що підтверджують наявність з боку позивача порушень, на підставі яких прийнято оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Таких доказів не надано й апелянтом до апеляційної скарги.

Отже, за наслідками апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем правомірності прийняття спірної постанови про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу згідно абз. 3 ч.1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Посилання скаржника на те, що Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті є неґрунтовними, оскільки за приписами п.9 ч.1 ст.4 КАС України, відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що згідно з вимогами ч.3 ст. 55 КАС України, юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

З огляду на викладене, відповідачем в адміністративній справі може бути не лише суб`єкт владних повноважень - окрема юридична особа, а також інший суб`єкт владних повноважень, який не має статусу юридичної особи.

У відповідності до п.п. 1, 8 Положення №103 від 11.02.2015р., Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Розпорядження КМУ № 1579-р від 02.12.2021 р. утворено територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті, в тому числі Відділ, який є відповідачем у даній справі.

Отже, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження через територіальні органи, які хоча і не є окремими юридичними особами, проте володіють статусом суб`єкта владних повноважень, яким надано функції щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов`язкових до виконання.

Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, хоча і не є окремою юридичною особою, однак під час здійснення наданих повноважень є суб`єктом владних повноважень, а тому дії такого суб`єкта можуть бути предметом оскарження в суді, та такий суб`єкт може виступати відповідачем у справі.

При цьому, колегія суддів також враховує, що спірну постанову було прийнято безпосередньо Відділом державного нагляду (контролюґ0 у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті.

За вказаного, Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті є належним відповідачем у цій справі, а доводи скаржника протилежного не доводять.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються викладеним вище, є несуттєвими, висновків суду не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Апеляційна скарга Державної служби України з безпеки на транспорті не знайшла свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим ст. 242 КАС України вимогам.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 241-243, 311, 315-317, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у справі №420/16117/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді А.В. Крусян О.О. Димерлій