Справа № 420/19344/22
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 березня 2024 року

м. Київ

справа № 420/19344/22

адміністративне провадження № К/990/8096/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду

Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - адвоката Богомолової Ірини Георгіївни на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі №420/19344/22 за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним і скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської обласної прокуратури, в якому просив визнати протиправним і скасувати наказ керівника Одеської обласної прокуратури Костенка С.К. від 29 листопада 2022 року № 1770к про звільнення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2024 року касаційну скаргу Богомолової Ірини Георгіївни , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , повернуто на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

01 березня 2024 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 та його представника - адвоката Богомолової Ірини Георгіївни на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 у справі №420/19344/22.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржник та його представник зазначили, що підставою касаційного оскарження судових рішень у справі №420/19344/22 є пункт 4 частини четвертої статті 328, пункти 1, 2 частини другої, пункт 2 частини третьої статті 353 КАС України, а саме: суди першої та другої інстанції неправильно застосували норми матеріального права та порушили норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів, а апеляційний суд взагалі нічого не досліджував за участю апелянта; в ухваленні судових рішень брали участь судді, яким було заявлено відводи.

Верховний Суд не бере до уваги посилання ОСОБА_1 та його представника - адвоката Богомолової Ірини Георгіївни на положення пункту 1 частини другої статті 353 КАС України, оскільки за умовами указаної норми КАС України відкриття касаційного провадження на такій підставі допускається у разі належного обґрунтування, заявлених у касаційній скарзі виключних підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, проте у тексті касаційної скарги лише процитовано зміст статті 328 КАС України, з посиланням лише на пункт 4 частини четвертої указаної норми. Вимоги щодо обґрунтування підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України у касаційній скарзі не наведено.

Скаржники також указали на пункт 2 частини другої статті 353 КАС України з посиланням на те, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів, проте доводи в цій частині зводяться лише до недослідження факту перебування позивача на посаді прокурора на підставі іншого наказу. Мотивів щодо необґрунтованого відхилення клопотання касаційна скарга не містить.

Крім того, зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що у цьому спорі суди вирішували питання про правові наслідки скасування судового рішення про поновлення на роботі, виходячи із правових позицій Верховного Суду, викладених у його постановах від 12 серпня 2021 року у справі № 2а-8044/09/1370 та від 31 жовтня 2023 у справі № 460/10065/21, в яких Суд дійшов висновку, що у разі скасування судового акта, він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Отже, враховуючи обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, у суб`єкта владних повноважень (Одеська обласна прокуратура) відсутні законні підстави для невиконання остаточного судового рішення, що в цьому випадку має наслідком скасування наказу, яким поновлено позивача на посаді (на підставі рішення, яке скасовано судом касаційної інстанції). Ураховуючи те, що суд касаційної інстанції скасував постанову суду апеляційної інстанції і визнав звільнення працівника правомірним, суди дійшли висновку, що рішення про поновлення на роботі, яким в фактично був наказ від 22 березня 2022 року № 467к, втрачає свою силу.

У касаційній скарзі не наведено підстав на спростування таких висновків судів попередніх інстанцій, що відповідають правовій позиції Верховного Суду, сформованій у подібній категорії справ.

Що стосується посилання ОСОБА_1 та його представника - адвоката Богомолової Ірини Георгіївни на пункт 2 частини третьої статті 353 КАС України, то Верховний Суд зауважує, що касаційне провадження у справі може бути відкрите відповідно до цього пункту, за умови, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

З доводів касаційної скарги в цій частині вбачається, що позивач, з посиланням на принцип ефективного правосуддя, фактично не погоджується з підставами попереднього звільнення з органів прокуратури, що було предметом судового розгляду в іншій справі №420/13321/20, та указує про шкоду від маніпулятивних дій, як він вважає, окремих суддів держави, які разом з Генеральним прокурором вчинили дії, які містять ознаки кримінально караних відносно прокурорів країни, зокрема і позивача, який упродовж 15 років виконував свої обов`язки відповідно до трудового договору, про наявність у провадженні слідчих ДБР відповідних кримінальних проваджень тощо.

Такі аргументи є суб`єктивними та мають оціночний характер, оскільки надалі мотиви касаційної скарги обґрунтовані доводами про порушення Верховним Судом у справі №420/13321/20 принципу остаточності судового рішення, виконаного на час його скасування, яким, на думку позивача, відповідача не було зобов`язано його звільнити з посади прокурора, тим більше з органів прокуратури.

Верховний Суд зазначає, що таке формальне посилання на приписи пункту 4 частини четвертої статті 353 КАС України не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень.

Інші доводи скарги зводяться до часткового опису обставин справи та загальних посилань щодо неправомірності звільнення з органів прокуратури на підставі судового рішення, з посиланням на іншу оцінку обставин у справі. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач та його представник обґрунтовують свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі, за яких Верховний Суд може відкрити касаційне провадження у цій справі.

Верховний Суд також звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За викладених обставин касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 341, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - адвоката Богомолової Ірини Георгіївни на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 у справі №420/19344/22 - повернути особам, які її подали.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЖ.М. Мельник-Томенко