Справа № 140/4687/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/4687/23 пров. № А/857/15937/23 А/857/16663/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційні скарги Волинської митниці на рішення та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження від 01 серпня 2023 року, прийняте суддею Ковальчук В.Д. у місті Луцьк, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросеплай» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросеплай» (надалі ТОВ, позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (надалі Митниця, відповідач), у якому просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 18.01.2023 №UA205050/2023/000013/2, №UA205050/2023/000014/2, №UA205050/2023/000015/2, №UA205050/2023/000016/2, №UA205050/2023/000017/2, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2023/000064, №UA205050/2023/000067, №UA205050/2023/000068, №UA205050/2023/000069, №UA205050/2023/000066.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 позов задоволено.

04 серпня 2023 до суду першої інстанції від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат в загальному розмірі 49 700,00 грн.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 заяву представника задоволено частково. Стягнуто з Волинської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ витрати на правову допомогу у розмірі 4700 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Митниця подала апеляційні скарги. Вважає рішення суду від 01 серпня 2023 прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що не надано належної юридичної оцінки доказам митниці, неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. Вважає, що позиція суду першої інстанції є хибною, оскільки під час здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості товару з врахуванням поданих у вказаних цілях разом з митними деклараціями (МД) документів було встановлено розбіжності, які спричинили сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару.

Щодо додаткового рішення - просить зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Вважає що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Просить скасувати вищезазначені рішення суду та ухвалити нові, якими відмовити у задоволенні позовних вимог та зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення. Вважає доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20.09.2022 між ТОВ «Агросеплай» (покупець) та іноземною компанією MEIHUA GROUP INTERNATIONAL TRADING (HONG KONG) LIMITED (продавець) укладено договір купівлі-продажу №20092022.

20.09.2022 сторонами за вищезазначеним правочином було укладено специфікацію №2, за якою покупець купує та оплачує, а продавець продає і поставляє товар на умовах FOB Xingang Китай, а саме: L-лізин сульфат 70% кількістю 108 тонн (6 контейнерів) та вартістю 815 дол. США за тонну на загальну суму 88 020,00 дол. США. Виробником товару є XINGANG MEIHUA AMINO ACID CO. LTD.

У цій ж специфікації сторони дійшли згоди, що термін завантаження усієї партії товару на судно в порту Xingang Китай - протягом листопада 2022 за умови 100% передоплати його вартості

Для здійснення оплати обумовленої партії товару позивачу було надано проформу-інвойс №24 від 30.09.2022.

Зазначена партія товару була оплачена позивачем у сумі 88 020,00 дол. США у повному обсязі 03.11.2022 згідно з платіжним дорученням №24.

У зв`язку із повною оплатою товару, та враховуючи, що поставка товару має відбуватись на умовах FOB Xingang (Китай), продавець 20.11.2022 передав вище обумовлену партію товару перевізнику покупця у морському порті міста Xingang Китай, як це було обумовлено умовами договору.

Окрім вищезазначених документів, разом з товаром продавець передав позивачу інвойс № 17210006SS24 від 11.11.2022, медичне свідоцтво № 91579002 від 15.11.2022 та сертифікат про походження товару №19/01347 від 28.11.2022, що підтверджує походження товару з Китайської Народної Республіки.

Експедиційні послуги з транспортування товару за маршрутом порт Xingang Китай - Клайпеда, Литва надавала компанія CF&S Lithuania UAB на підставі договору на експедування №CFS2022/04/27 від 28.04.2022 та супроводжувалась мультимодальною транспортною накладною (коносамент) №5TJ122200425 від 20.11.2022.

На оплату вищезазначених послуг компанія CF&S Lithuania UAB надала позивачу фактуру №DUS00280 від 10.01.2023 на загальну суму 15 253,09 євро, які були ним оплачені у повному обсязі 12.01.2023 згідно з платіжним дорученням №467.

Після прибуття товару в морський порт Клайпеди уся партія товару була спочатку перевантажена на склад у морському порті, розбита на менші партії по 21 600 кг нетто (усього 5 партій) та у період з 11.01.2023 з 12.01.2023 перевантажена на транспортні засоби, замовлені товариством у різних перевізників з метою подальшого транспортування наземним транспортом на територію України.

З врахуванням вищенаведеного ТОВ подано на митний пост Ковель Волинської митниці митні декларації від 16.01.2023 №23UA07U8, №23UA12U7, №23UA09U6, №23UA10U9, №23UA11U8 на товар: продукти, що використовуються для годівлі тварин: L-LYSINE SULPHATE MIN 70% (L-Лізин сульфат мін.70%), у вигляді світло-коричневого або коричневого порошку із специфічним запахом - 21600 кг. Номер партії: 2221025. Склад: 1 кг містить діючу речовину: L-Лізин сульфат - не менше 70%. Використовується для балансування раціонів тварин за вмістом лізину. Упакування: мішки 864 шт. по 25 кг. Країна виробництва: Китай. Виробник: XINJIANG MEIHUA AMINO ACID CO., LTD. Торгова марка: немає даних.

У графі 42 митних декларацій декларантом визначено ціну товару за першим методом за кожною партією товару на рівні 17604,00 USD (доларів США).

Разом з митними деклараціями декларантом було подано ряд документів на підтвердження митної вартості, а саме: пакувальний лист №б/н від 11.11.2022; рахунок-проформу №24 від 30.09.2022; рахунок-фактуру (інвойс) №24 від 11.11.2022; коносамент №STJ122200425 від 20.11.2022; автотранспортну накладну (CMR) №б/н від 12.01.2023; міжнародний ветеринарний сертифікат №91579002 від 15.11.2022; сертифікат про походження №22C6500B0619/01347 від 28.11.2022; специфікацію №1 24.4,3,5,1,2) від 11.11.2022; банківський платіжний документ №24 від 03.11.2022; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №СФ-0000025, СФ-0000026, СФ-0000027 від 12.01.2023 та СФ-0000006, СФ-0000007 від 11.01.2023; документ про митну вартість №DUS00280 від 10.01.2023; специфікацію №2 від 20.09.2022; зовнішньоекономічний договір (контракт) №20092022 від 20.09.2022; договір про перевезення №174 від 28.05.2021; документ про позитивні результати контролю №9453130, №9452657, №9453120, №9449005 від 16.01.2023 та №9449031 від 14.01.2023; сертифікат аналізу №JL-71-CBGD-170412-12 від 25.10.2022.

Під час опрацювання документів, поданих декларантом разом з митними деклараціями та здійснення перевірки числового значення заявленої декларантом митної вартості товару митним органом встановлено, що дані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містили наступні розбіжності.

Декларантом зазначено в графі 44 митної декларації, що контракт від 20.09.2022 №20092022, укладений з виробником товару (код 4104). При цьому, продавцем товару відповідно до контракту є MEIHUA GROUP INTERNATIONAL TRADING (HONG KONG) LIMITED, а виробником товару, відповідно до специфікації №2 від 20.09.2022, є XINJIANG MEIHUA AMINO ACID CO., LTD.

Окрім того, вартість товару, згідно наданої копії митної декларації країни відправлення не відповідає вартості товару згідно інвойсу.

Крім того, в проформі від 30.09.2022 №24 зазначено номер контракту 8), відмінний від номера контракту, згідно якого подано до митного оформлення оцінювані товари.

Також, декларантом надано інвойс щодо транспортних витрат від 10.01.2023 №DUS00280 від фірми CF&S, при цьому, згідно коносамента від 20.11.2022 №STJ122200425 морське перевезення здійснювалося фірмою On time shipping line limited.

Згідно п.4.1 договору про надання транспортно-експедиторських послуг вартість послуг зазначається в заявці. Заявку декларантом надано не було.

Також, декларантом не було надано жодних відомостей щодо вартості страхування та навантаження оцінюваних товарів при перевезенні автомобільним транспортом.

З врахуванням наведеного митниця відповідно до статей 53 та 54 Митного кодексу України декларанту запропонувала надати в 10-денний термін додаткові документи.

Декларантом додатково надано наступні документи: платіжне доручення від 12.01.2023 №467; довідку про транспортні витрати; заявку на перевезення; картку рахунку від 18.01.2023 року №632; переклад проформи інвойс; договір на експедирування від 28.04.2022 №CFS2022/04/27; лист-пояснення від 18.01.2023 №64/22; листи-пояснення від 18.01.2023 б/н.

Решту витребуваних документів декларант відмовився надати, про що зазначено в заяві від 18.01.2023 б/н.

В наданій декларантом довідці про транспортні витрати зазначено, що страхування вантажу не здійснювалось, проте не надано жодних відомостей щодо вартості навантаження оцінюваних товарів.

У зв`язку з тим, що подані документи, подані для підтвердження митної вартості не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 18.01.2023 №UA205050/2023/000013/2, №UA205050/2023/000014/2, №UA205050/2023/000015/2, №UA205050/2023/000016/2, №UA205050/2023/000017/2, якими митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України на підставі цінової інформації, наявної в митного органу: рівень митної вартість становить 1,3724 дол. США за кг (МД від 06.12.2022 №UA205140/2022/087899).

Як наслідок, також були прийняті картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2023/000064, №UA205050/2023/000067, №UA205050/2023/000068

, №UA205050/2023/000069, №UA205050/2023/000066.

Разом з тим, товар було випущено у вільний обіг за МД №23UA36U0, №23UA43U8, №23UA23U9, №23UA32U4, №23UA39U8 від 19.01.2023 шляхом надання гарантій, передбачених ч. 7 ст. 55 МК України.

З матеріалів справи також слідує, що позивач в порядку ч. 8 ст. 55 МК України подав заявою від 17.02.2023 №77/23, в якій просив скасувати оскаржувані рішення та визнати заявлену товариством митну вартість за основним методом, на підтвердження чого додав завірену копію експертного висновку Львівської торгово-промислової палати № 19-09/104 від 09.02.2023. Однак листом від 24.02.2023 №7.3-15/2188 Митниця відмовила у скасуванні рішень про коригування митної вартості товарів.

Позивач з вказаними рішенням про коригування митної вартості товарів не погоджується, вважає їх протиправним та таким, що суперечить поданим декларантом документам та нормам чинного законодавства, відтак звернувся до суду з цим позовом про його скасування.

При вирішенні спору по суті суд керується наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Митного кодексу України (далі - МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 вказаного Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою.

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених вказаним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначено частиною 2 статті 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 вказаного Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог часини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій вказаної статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 6 статті 53 МК України).

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Така ж позиція знайшла своє відображення у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012» № 2 від 13.03.2017.

Щодо розбіжностей, які спричинили сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях, зокрема, але не виключно, у постановах від 19 лютого 2019 у справі №804/1316/16, від 12 березня 2019 у справі №826/2313/16, від 27 березня 2020 у справі №540/2605/18, від 06 травня 2020 у справі №140/1713/19, від 25 листопада 2020 у справі №1.380.2019.001657, від 15 квітня 2021 у справі №804/14964/15, звертав увагу на те, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Суд наголошує, що у порядку частини 8 статті 55 МК України позивач подав завірену копію експертного висновку Львівської торгово-промислової палати № 19-09/104 від 09.02.2023, з якого слідує, що ймовірне значення вартості товару без сплати обов`язкових митних платежів та ПДВ, що постачаються згідно контракту №20092022 від 20.09.2022, а саме товару: продукти, що використовуються для годівлі тварин: L-Lysine Sulphate min 70% (L-лізин сульфат 70%), у вигляді світло-коричневого або коричневого порошку із специфічним запахом використовується для балансування раціонів тварин за вмістом лізину. Фасування мішки по 25 кг. Фактура та контрактна вартість 815 дол. США/МТ, умови поставки FOB CN XINGANG, - 88020,0 дол. США без ПДВ з врахуванням ваги даного товару 815,0 дол. США/МТ, з цін виробника 745,0 дол. США/МТ, з цін зовнішнього ринку від 580,0 дол. США/МТ.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції про те, що подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню, а виявлені в ході митного контролю розбіжності у поданих документах пояснені листами позивача від 18.01.2023 №64/22, від 18.01.2023 б/н.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у цьому випадку у відповідача були наявні всі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товару за основним методом (за ціною контракту), а наведена в них інформація щодо митної вартості та її складових (кількісні та якісні характеристики товару, його цін) не містила розбіжностей, піддавалась обчисленню і підтверджувала ціну товару.

Відповідач заявляє, що декларантом зазначено в графі 44 митної декларації, що контракт від 20.09.2022 №20092022, укладений з виробником товару (код 4104). При цьому, продавцем товару відповідно до контракту є MEIHUA GROUP INTERNATIONAL TRADING (HONG KONG) LIMITED, а виробником товару, відповідно до специфікації №2 від 20.09.2022, є XINJIANG MEIHUA AMINOACID CO.,LTD.

Листом від 18.01.2023 №64/22 позивач пояснив, що виробником та постачальником товару є MEIHUA GROUP INTERNATIONAL TRADING (HONG KONG) LIMITED, до складу якої входить провідна фабрика з виробництва амінокислот XINJIANG MEIHUA AMINO ACID CO., LTD. Зазначене підтверджується листом продавця товару від 19.01.2023, який стверджує, що виробник товару є його дочірнім підприємством.

Таким чином, пояснюється розбіжність у найменуванні між виробником та продавцем товару. Тобто, MEIHUA GROUP INTERNATIONAL TRADING (HONG KONG) LIMITED та XINJIANG MEIHUA AMINO ACID CO., LTD є однією компанією, а тому між ними відсутні будь-які угоди, що стосуються оцінюваного товару. У зв`язку з цим на запит митниці декларант не надав договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість яких визначається, оскільки такий правочин не укладався, тобто відсутній.

Щодо розбіжностей у вартості товару, зазначеної у копії митної декларації країни відправлення та вартості товару, зазначеної в інвойсі суд зазначає, що лише рахунок-фактура (інвойс) згідно з частиною 1 статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість. Натомість, митна декларація країни відправлення відповідно до частини 3 статті 53 МК України є документом, який митний орган вправі додатково витребувати з метою усунення розбіжностей, підробки чи неточності виявлених у документах, які підтверджують митну вартість та вказані у частині 1 статті 53 МК України.

Таким чином, копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства цієї країни.

Відповідач не взяв до уваги пояснення позивача у листі від 18.01.2023 №64/22 про те, що згідно з декларацією країни відправлення від 17.11.2022 вартість усієї партії товару (108 тонн) становить 556 649,28 юань з урахуванням курсу валюти країни відправлення щодо долара США на дату складення такої митної декларації.

Щодо зазначення в проформі від 30.09.2022 №24 номера контракту 8), відмінного від номера контракту, згідно якого подано до митного оформлення оцінювані товари слід вказати, що дана розбіжність пояснюється помилковим відображенням номера контракту у проформі, номер якого насправді має бути 200920022, а не 8, про що зазначив декларант у листі від 18.01.2023 №64/22. При цьому, така розбіжність не впливає на визначення розміру митної вартості, яка підтверджується також іншими документами.

Декларантом надано інвойс щодо транспортних витрат від 10.01.2023 №DUS00280 фірми CF&S, при цьому, згідно коносамента від 20.11.2022 №STJ122200425 морське перевезення здійснювалося фірмою On time shipping line limited.

З цього приводу суд звертає увагу на те, що згідно з п. 1.1.1 договору на експедування №CFS2022/04/27 від 28.04.2022 експедитор зобов`язується саме організувати перевезення товару клієнта, а не самостійно виконати його. Тому, у даному випадку експедитором було залучено до перевезення вантажу компанію Оn time shipping line limited. Даний договір був наданий митному органу, а також платіжне доручення №467 від 12.01.2023 про оплату послуг такої компанії, про що позивач листом від 18.01.2023 №64/22 пояснив митному органу.

Крім того, згідно п.4.1 договору про надання транспортно-експедиторських послуг вартість послуг зазначається в заявці. Заявку декларантом надано не було.

Як пояснив декларант, такі заявки стосувалися перевезення вантажу наземним транспортом, копії яких додатково надавались митниці.

Також відповідач зазначає, що декларантом не було надано жодних відомостей щодо вартості страхування та навантаження оцінюваних товарів при перевезенні автомобільним транспортом. Однак таке твердження не відповідає дійсності.

Відповідачу додатково у всіх випадках надавались довідки перевізника товару наземним транспортом про вартість такого перевезення. У таких довідках перевізники вказували, що страхування товару не здійснювалось.

Крім того, митному органу додатково було надано лист Литовської компанії CF&S Lithuania UAB від 18.01.2023, з якого вбачається, що страхування вантажу під час морського перевезення, перевантаження з контейнера на склад і зі складу в вантажівки в порту Клайпеда не здійснювалось.

Також, умови поставки FOB Інкотермс 2020 не передбачають обов`язкове страхування вантажу.

Щодо додаткового зауваження митниці, що в наданій декларантом довідці про транспортні витрати не надано жодних відомостей щодо вартості навантаження оцінюваних товарів слід зауважити, що завантаження на корабель у місті Xingang Китай та його завантаження у місті Клайпеда на транспортні засоби для подальшого транспортування на територію України здійснювала Компанія CF&S Lithuania UAB, а ці послуги були включені та описані у вищезазначеній фактурі № DUS00280 від 10.01.2023.

Тобто, послуги по завантаженню товару в наземні транспортні засоби надавала компанія CF&S Lithuania UAB, а їх вартість була включена до фактури № DUS00280 від 10.01.2023 та в подальшому до заявленої декларантом митної вартості товару.

У зв`язку із цим, зауваження відповідача про відсутність відомостей щодо вартості навантаження оцінюваних товарів є безпідставними.

Крім того, додатково надаючи платіжне доручення про оплату вартості перевезення товару морським транспортом, довідки про вартість перевезення вантажу наземним транспортом, договір з експедитором - CF&S Lithuania UAB, декларант у повному обсязі надав митному органу документи, що містять відомості про вартість перевезення вантажу.

Отже, вимога про надання транспортних (перевізних) документів виконана декларантом у повному обсязі.

Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що надані ТОВ «Агросеплай» документи містять істотні розбіжності, в них наявні ознаки підробки, або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Натомість наявність інформації про те, що ідентичні або подібні товари оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю не може бути єдиною та достатньою підставою для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту.

Апеляційний суд констатує, що у поданих до митного контролю документах були відсутні розбіжності, які б не давали змогу встановити митну вартість товару, а тому висновок суду першої інстанції про те, що сумніви митного органу щодо складових митної вартості товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях, є правильним.

Стосовно визначення відповідачем митної вартості товару за резервним методом, апеляційний суд зазначає наступне.

Апелянт вказує, що у рішенні про коригування митної вартості товару міститься достатня інформація щодо числового значення скоригованої митницею митної вартості товару, а саме на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби згідно МД , які вказані в цьому рішенні.

Суд наголошує, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

Приписи, вказані у МК України, зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів від 18.01.2023 №UA205050/2023/000013/2, №UA205050/2023/000014/2, №UA205050/2023/000015/2, №UA205050/2023/000016/2, №UA205050/2023/000017/2 порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Наявність лише посилання на інші МД, вказана в яких митна вартість була взята за основу для визначення спірної митної вартості без наведення пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо не може бути обґрунтованою підставою для коригування митної вартості.

Суд наголошує, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 08 лютого 2019 в справі № 825/648/17 (№ К/9901/16592/18).

Верховний Суд у постанові від 5 лютого 2019 у справі № 816/1199/15-а зазначив, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. Чого, однак, зроблено не було.

Таким чином покликання апелянта на те, що декларантом заявлено митну вартість товару, як за основним методом визначення митної вартості товару, так і за резервним, є неспроможними в даному випадку, оскільки у митного органу наявний обов`язок навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за ціною договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24 грудня 2020 в справі №804/4906/15.

Відтак, на переконання апеляційного суду, позивач у відповідності до вимог статей 52, 53 МК подав всі необхідні документи для митного оформлення придбаного товару за ціною договору, які не містили в собі розбіжностей, зазначених в частині третій статті 53 МК, і в митного органу, враховуючи викладене, не було підстав для винесення оскаржуваного рішення.

Щодо спрацювання профілю ризику АСАУР, на яку посилається відповідач, суд зазначає наступне.

У постанові від 25 лютого 2020 у справі № 260/718/19 Верховний Суд дійшов правового висновку відповідно до якого спрацювання системи управління ризиками АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 у справі № 140/804/19.

В даному контексті, суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09 червня 2020 у справі №820/3940/16, де суд дійшов наступного правового висновку: «отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України: що митна вартість за відповідною вантаженою митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять, не додано таких доказів і до касаційної скарги».

Враховуючи наведене, суд приходить до висновків, що спрацювання ризиків системи АСАУР, на яке здійснює посилання митний орган, не може вважатися належною та єдиною підставою для витребування додаткових документів чи винесення рішення про коригування митної вартості.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень, в особі Волинської митниці, діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Стосовно додаткового рішення, яке стосується стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 4 700 грн суд зазначає наступне.

Суд першої інстанції з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат, критеріїв розумності, фактичних обставин справи задовольнив вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4700,00 грн, з заявлених 49 700,00 грн.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається із наявних у справі письмових доказів, а саме договору про надання правничої допомоги від 26.01.2023, вартості послуг адвокатського об`єднання у справі про оскарження рішень про коригування митної вартості, прийняті відносно клієнта 18.01.2023 Волинською митницею (Додаток №1 від 26.01.2023 до договору про надання правничої допомоги від 26.01.2023), рахунку №12 від 20 березня 2023, акту від 21.03.2023 прийому-передачі наданих послуг до договору надання правничої допомоги від 26.01.2023, платіжної інструкції №6716 від 20.03.2023 в сумі 25700,00 грн, рахунку №111 від 04 серпня 2023, акту від 04.08.2023 прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 26.01.2023; адвокатським об`єднанням АФК надані ТОВ «Агросеплай» послуги у даній справі на суму 25700,00 грн, а також у сумі 4000,00 грн за підготовку та подання до суду відповіді на відзив, та визначена винагорода у сумі 20000,00 грн за позитивний результат розгляду справи (у випадку прийняття судом рішення про скасування рішень про коригування митної вартості товару).

Правова допомога адвокатського об`єднання позивачу відповідно до акту від 21.03.2023 прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 26.01.2023 складається з: повний аналіз документів, наданих клієнтом, формування правової позиції щодо форм та способу захисту інтересів клієнта; проведення переговорів та консультацій з клієнтом на предмет необхідності надання додаткових документів, узгодження позиції щодо обраних форм та способів захисту інтересів клієнта; замовлення експертного висновку Львівської ТПП; підготовка заяви на Волинську митницю в порядку частини 8 статті 55 МК України; виготовлення необхідної кількості копій документів, які долучаються до позову та їх засвідчення на предмет відповідності оригіналу, а також замовлення перекладу окремих документів (без вартості перекладу); підготовка позовної заяви для подачі до Волинського окружного адміністративного суду (1 послуга) 25000,00 грн; підготовка та подання до Митниці адвокатського запиту (1 запит) 700,00 грн, всього 25700,00 грн.

Необхідно зазначити, що суд вправі зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката як за клопотанням сторони, так і з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд першої інстанції врахував критерії, визначені частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, врахував складність справи, та дійшов висновку що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими позовними вимогами, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 4700,00 грн., яка не оскаржена стороною позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками в досліджуваній частині та вважає що такі зроблені з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за доречне врахувати правову позицію, викладену Європейським судом з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (рішення від 23 січня 2014, заява № 19336/04, п. 269), де оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, Суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01) Європейський суд з прав людини вказував, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Окрім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Отже, порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційних скаргах, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції є законними, доводи апеляційних скарг зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскаржуваних судових рішень порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни таких.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційні скарги Волинської митниці залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року в справі № 140/4687/23 залишити без змін.

Додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року в справі № 140/4687/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар