Справа № 360/221/24
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

18 березня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/221/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., перевіривши матеріали адміністративного позову адвоката Чекарьова Євгена Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2024 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Чекарьова Євгена Володимировича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Луганській області), з такими вимогами:

- визнати протиправними та скасувати вимогу ГУ ДФСУ у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 28.11.2017 № на суму 80886,62 грн;

- рішення ГУ ДФСУ у Луганській області від 28.11.2017 № на суму 12501,39 грн;

- рішення ГУ ДФСУ у Луганській області від 28.11.2017 № на суму 170,00 грн.

Ухвалою суду від 06 березня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Чекарьова Євгена Володимировича в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправними та скасування рішень. Позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу (представнику позивача) протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» зі скріпленням електронним підписом учасника справи: заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку разом з доказами поважності причин його пропуску; належним чином засвідчені копії першої-третьої сторінок паспорту та сторінки з інформацією про зареєстроване місце проживання; належним чином засвідчену копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру.

Від представника позивача 13 березня 2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій представником позивача заявлене клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування клопотання зазначено, що відлік строку звернення до адміністративного суду розпочався після фактичного отримання позивачем оскаржуваних рішень, і сплив наприкінці 2017 року. Позивачем своєчасно був поданий позов про визнання протиправними, та скасування оскаржуваних рішень відповідача, який був розглянутий (на інших правових підставах) у справі № 812/111/18, з відмовою у позові.

Представник позивача зазначає, що при розгляді питання законності проведення перевірки суд використав, як преюдиційну обставину, постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13.07.2017 № 812/821/17, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Луганській області від 26.05.2017 № 322 про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки відмовлено у повному обсязі. На підставі цього судом було зроблений висновок, зокрема, про законність проведення перевірки, що проведена відповідачем.

Представник позивача вказує, що постанова Луганського окружного адміністративного суду від 13.07.2017 № 812/821/17 була оскаржена позивачем в касаційному порядку, і знаходилась на розгляді КАС ВС до 08.04.2021. Після отримання ухвали Київського апеляційного суду від 01.04.2019 у справі № 752/21365/16-к позивач своєчасно подав заяву про перегляд зазначеної постанови за нововиявленими обставинами, і ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі № 812/821/17 (ЄДРСР № 82609980) провадження у справі № 812/821/17 було зупинено, до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду за наслідками розгляду касаційної скарги на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13.07.2017 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017.

Представник позивача зазначає, що в наслідок відступлення Верховного Суду від попередніх правових позицій у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, позивач починаючи з 21.02.2020 фактично позбавлений можливості захистити своє право на оскарження рішень відповідача таким способом, який був застосований позивачем раніше, оскільки за результатами перегляду судових рішень у справі № 812/821/17 (з урахуванням нової правової позиції ВС у справі № 826/17123/18) могло бути винесене тільки рішення про відмову у позові про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Луганській області від 26.05.2017 № 322, з мотиву неналежного способу захисту права, обраного позивачем. У свою чергу, це не дасть можливості переглянути за нововиявленими обставинами рішення суду від 23.05.2018 у справі № 812/111/18, яким відмовлено у скасуванні оскаржуваних рішень відповідача, оскільки преюдиційна обставина (постанова Луганського окружного адміністративного суду від 13.07.2017 № 812/821/17) не зміниться.

Тому станом на 21.02.2020, на думку представника позивача, позивачем були вжиті усі можливі заходи щодо оскарження рішень відповідача.

Представник позивача зазначає, що позивач обґрунтовано сподівався, що після скасування (або перегляду за нововиявленими обставинами) судових рішень у справі № 812/821/17 буде ухвалене судове рішення про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Луганській області від 26.05.2017 № 322, та/або про визнання протиправним проведення позапланової документальної невиїзної перевірки на підставі цього наказу. У свою чергу, це дозволить переглянути за нововиявленими обставинами рішення адміністративного суду Луганської області від 23.05.2018 р. у справі № 812/111/18.

Після ухвалення Верховним Судом постанов від 08.04.2021 та від 31.05.2021 по справі № 812/821/17 про відмову у задоволенні касаційних скарг позивача було остаточно визначено, що окреме оскарження наказу відповідача на проведення перевірки є неможливим.

З огляду на це, позивачем до Луганського окружного адміністративного суду був поданий позов від 21.07.2020 про скасування рішень відповідача, а саме: вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.11.2017 № на суму 80886,62 грн; рішення від 28.11.2017 № на суму 12501,39 грн; рішення від 28.11.2017 № на суму 170,00 грн. Підставою оскарження рішень відповідача у даному позові було скасування ухвали слідчого судді, на підставі якої була призначена податкова перевірка позивача, внаслідок чого рішення відповідача за наслідком такої перевірки є протиправними, з огляду на зміну судової практики з цих питань.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі № 360/2799/20 позовна заява була повернута, з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, представник позивача вважає, що позивач станом на 27.08.2020 втратив процесуальну можливість оскаржити рішення відповідача з підстав скасування ухвали слідчого судді, на підставі якої була призначена і проведена податкова перевірка позивача.

Представник позивача зазначає, що отримавши у квітні 2019 року ухвалу Київського апеляційного суду від 01.04.2019 у справі № 752/21365/16-к, позивач не звертався з позовом про скасування рішень відповідача на цій підставі з причини того, що усталена судова практика Верховного Суду України та Верховного Суду на той момент припускала можливість окремого оскарження наказу відповідача про проведення податкової перевірки, внаслідок якої були прийняті оскаржувані рішення відповідача. Подавши відповідні позови і заяви у справах № 812/821/17 (оскарження наказу про проведення податкової перевірки) та № 812/111/18 (оскарження рішень відповідача про донарахування соціального внеску), позивач мав обґрунтовані сподівання, що він вжив усіх необхідних заходів щодо захисту своїх прав.

З посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 25.03.2020 у справі № 813/2775/15, представник позивача вважає, що оскільки позивач вжив всіх доступних йому заходів щодо своєчасного захисту своїх прав у суді, а обрання позивачем невірного способу захисту права спричинено неналежною організацією правосуддя державою, то позивач має право на поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. Наразі підставою оскарження рішень відповідача є обставини, встановлені іншим судовим рішенням, про що позивачем зазначено у позовній заяві.

Просив поновити строк звернення до адміністративного суду.

Розглянувши заяву про поновлення строку для звернення до адміністративного суду, суд зазначає таке.

Згідно із частиною першою статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 120 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Питання строків звернення до суду як і з попереднім використанням платником податків досудового порядку вирішення спору, так і без застосування зазначеної процедури було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом і станом на сьогодні практика Верховного Суду з цього питання є сформованою і усталеною.

Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI), як зазначено в його преамбулі, є нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з абзацами четвертим - шостим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку (абзаци восьмий, дев`ятий частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI).

За змістом преамбули Закону № 2464-VI цей Закон може, зокрема, встановлювати особливості адміністративної процедури досудового врегулювання спорів, але не може визначати порядок судового оскарження з порушенням гарантій платника єдиного внеску.

Закон № 2464-VI не передбачає застосування обмежувального (присічного) строку в 10 днів для оскарження до суду вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску.

Платник єдиного соціального внеску для захисту своїх прав і законних інтересів має право на звернення до суду з позовом про оскарження вимоги у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого статтею 122 КАС, а не статтею 25 Закону № 2464-VI.

Такий висновок щодо строку звернення до суду з позовом про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску зроблено у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 25.02.2021 у справі № 580/3469/19.

При цьому, незважаючи на те, що судом сформульовано у цій постанові правовий висновок щодо строку оскарження у судовому порядку вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску після застосування процедури адміністративного оскарження вимоги, це не змінює підхід до застосування строку звернення до суду з позовами у такій категорії справ і у випадку, якщо вимога не була оскаржена в адміністративному порядку.

Такий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 05 березня 2021 року у справі № 640/9172/20.

Наразі Верховний Суд не відходив від вказаних правових позицій.

Отже, в обох випадках при оскарженні у судовому порядку вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску при визначенні строку звернення до суду застосовуються саме вимоги статті 122 КАС України.

Що стосується строку на оскарження рішень податкового органу про нарахування податкових зобов`язань (штрафів), суд зазначає таке.

26 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 580/3469/19, у якій зазначив, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України.

Виходячи з наведених вище мотивів, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював такий правовий висновок: «Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті».

В подальшому в ході становлення правового підходу у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював наступний правовий висновок: «Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності».

Також судова палата акцентувала увагу на тому, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

Отже з огляду на сталу судову практику, при визначенні строку звернення до суду щодо оскарження вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішень податкового органу про нарахування податкових зобов`язань (штрафів) застосовуються саме вимоги частини другої статті 122 КАС України.

З матеріалів позовної заяви суддею встановлено, що наприкінці 2017 року позивачу стало відомо про порушення її прав, та з квітня 2019 року позивачу достеменно стало відомо про нові обставини, на які вона посилається у позові як на такі, що порушують її права, а саме: скасування в судовому порядку ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 у справі №752/21365/16-к.

Отже представником позивача подано позовну заяву з пропуском шестимісячного строку звернення до суду більше ніж 5 років.

Розглядаючи питання поважності пропуску строку звернення в межах аргументів, наведених представником позивача, суд зазначає таке.

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування частини першої статті 121 КАС України, уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, «правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки».

Суд зауважує, що у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».

У справі «Ілхан проти Туреччини» (заява № 22277/93 від 27.06.2000 §59), Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму. Воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Тому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що у численній практиці Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі № 0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі № 826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі № 487/3042/16-а, висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду встановлено, що строк звернення до адміністративного суду розпочався після фактичного отримання позивачем оскаржуваних рішень, і сплив наприкінці 2017 року, що підтверджується представником позивача в заяві про усунення недоліків.

Позивач своєчасно в 2018 році звернулась до суду про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.11.2017 № ; рішення від 28.11.2017 № , № .

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 травня 208 року у справі № 812/111/18 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу від 28.11.2017 № , рішень від 28.11.2017 № , № відмовлено повністю.

01 квітня 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду була скасована ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 у справі № 752/21365/16-к, яка слугувала підставою для проведення перевірки позивача, за наслідком якої був складений акт перевірки від 19.10.2017 № 302/12-32-13-14/ НОМЕР_1 , на підставі якого ГУ ДФС в Луганській області, прийняті рішення про нарахування єдиного внеску.

22 липня 2020 року позивач звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовом про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.11.2017 № на суму 80886,62 грн; рішення від 28.11.2017 № на суму 12501,39 грн; рішення від 28.11.2017 № на суму 170,00 грн, у зв`язку із виникненням нових обставин.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 360/2799/20 повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішень позивачу з підстав пропуску строку звернення до суду.

Так в ухвалі від 27 серпня 2020 року у справі № 360/2799/20 суд встановив, що наприкінці 2017 року позивачці стало відомо про порушення її прав, та з квітня 2019 року позивачці достеменно стало відомо про всі нові обставини.

Отже вже станом на дату звернення до Луганського окружного адміністративного суду 22 липня 2020 року позивачем був пропущений строк звернення до суду за оскарженням вимоги про сплату боргу від 28.11.2017 № , рішень від 28.11.2017 № , № , і суд не встановив наявність поважних причин для поновлення цього строку.

Щодо посилання представника позивача як на підставу поновлення строку, що підставою оскарження рішень відповідача є обставини, встановлені іншим судовим рішенням, а саме рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 360/2281/19 суд вважає безпідставним, оскільки в даній справі позивачем оскаржувались рішення відповідача також з підстав скасування в судовому порядку ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2016 у справі № 752/21365/16-к тобто таких самих як у справі № 360/2799/20 та у справі № 360/221/24.

При цьому ОСОБА_1 позовна заява про оскарження податкових повідомлень-рішень від 28.11.2017 № ; № ; № ; № ; № ; № ; № ; № ; № , які винесені на підставі акту перевірки від 19.10.2017 № 302/12-32-13-14/ НОМЕР_1 , подана 03 червня 2019 року, тобто з дотримання строку звернення до суду.

Відповідно посилання в даному випадку на обставини, встановлені іншим судовим рішенням, є штучним відтермінуванням строку звернення до суду.

Суд вказує, що згідно з ухвалою суду від 06 березня 2024 року про залишення без руху позовної заяви, позивач не був обмежений у наданні доказів поважності пропуску строку, передбаченого для звернення до суду.

За наведених обставин, суд вважає зазначені представником позивача підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду неповажними.

Доказів існування обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду представником позивача не надано.

Відтак, заява представника позивача про поновлення строку для звернення до адміністративного суду не містить поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктами 1 та 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Беручи до уваги ту обставину, що представником позивача не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачу звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов, підлягає поверненню внаслідок визнання судом вказаних в клопотанні про поновлення строку звернення до суду підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду неповажними (випадок, передбачений частиною другою статті 123 КАС України).

Суд звертає увагу на те, що згідно з приписами частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов адвоката Чекарьова Євгена Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправними та скасування рішень, повернути позивачу.

Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду у порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяО.В. Захарова