Справа № 448/92/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 448/92/22 пров. № А/857/2285/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

суддя у І інстанції Кічак Ю.В.,

час ухвалення судового рішення не зазначено,

місце ухвалення судового рішення м. Мостиська,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Львівської митниці від 22 грудня 2021 року у справі про порушення митних правил №1527/20900/21, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України (далі МК), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що становить 416 397,60 грн, та закрити провадження у адміністративній справі.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року у справі № 448/92/22 позов було задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову в.о. заступника начальника начальника Управління боротьби з контрабандою та порушення митних правил Львівської митниці Приходька Ю.Б. у справі про порушення митних правил №1527/20900/21 від 22 грудня 2021 року. Провадження у справі про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 за статтею 485 МК закрито.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено наявності умислу в діях ОСОБА_1 , спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК, а також переслідування мети, спрямованої на ухилення від сплати митних платежів.

Водночас при оцінці правомірності застосування до позивача відповідальності, передбаченої статтею 485 МК, у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, суд врахував рішення Конституційного Суду України № 4-р(II)/2022 від 15 червня 2022 року про визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзацу другого статті 485 МК.

У поданій апеляційній скарзі Львівська митниця просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що 01 серпня 2021 року через пункт пропуску «Шегині Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці на митну територію України в`їхав транспортний засіб марки «NISSAN», модель «INTERSTAR», 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , який заявив про переміщення вказаного транспортного засобу у митному режимі «тимчасове ввезення» та надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 07 грудня 2016 році, у якому наявні відтиски штампів та печаток Консульства України в місті Брно про постійне місце проживання в Чеській Республіці, що давало право нерезиденту України ввезти транспортний засіб на митну територію України без сплати відповідних митних платежів.

У подальшому було встановлено, що ОСОБА_1 ніколи не перебував і не перебуває на постійному і тимчасовому консульському обліку, а наявні у його паспорті відмітки про перебування на консульському обліку внесені поза встановленим порядком невідомою особою.

На переконання відповідача, зазначені дії позивача містять ознаки порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК, а отже його правомірно було притягнуто до відповідальності оспорюваною постановою Львівської митниці від 22 грудня 2021 року №1527/20900/21.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Львівської митниці у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану апеляційну скарги доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 01 серпня 2021 року через пункт пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці на митну територію України в`їхав транспортний засіб марки «Nissan», модель «Interstar», 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіка Польща) під керуванням ОСОБА_1 , який для переміщення вказаного транспортного засобу у митному режимі «тимчасове ввезення» надав до митного контролю свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 07 грудня 2016 року, у якому були наявні відтиски штампів та печаток Консульства України в м. Брно про постійне місце проживання в Чеській Республіці, що дає право нерезиденту України ввезти транспортний засіб на митну територію України (в митному режимі транзит чи тимчасового ввезення) без сплати відповідних митних платежів.

На звернення Львівської митниці від 02 серпня 2021 року №7.4-1/20-01/14/2896 та від 15 листопада 2021 року №7.4-2/20-01/14/11938 Консульство України у м. Брно листами від 03 серпня 2021 року №61325/19-503-379 та від 16 листопада 2021 року №61325/15-500-90940 повідомило, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніколи не перебував і не перебуває на постійному і тимчасовому консульському обліку. Особа з такими даними ніколи не зверталась до консульської установи для вчинення будь-яких консульських дій. Штампи та печатки, наявні на копіях сторінок паспорта для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданого 07 грудня 2016 року органом 4627, відповідають тим, які використовувалися та використовуються в Консульстві України в м. Брно. Однак наявні на штампах підписи не належать співробітникам Консульства, які працювали в установі на дату, зазначену у штампі. Окрім цього, 10 грудня 2017 року Консульство України в м. Брно не працювало, оскільки дата припадала на вихідний день неділю.

У своїх письмових поясненнях від 01 серпня 2021 року митному органу ОСОБА_1 повідомив, що безпосередньо сам не подавав жодних документів до Консульства України в м. Брно, натомість отримати потрібну відмітку у паспорті про перебування на консульському обліку йому допомогла особа на ім`я « ОСОБА_4 », якому він надав свій паспортний документ.

Відповідно до службової записки управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД від 12 серпня 2021 року №304/7.4-15/44 сума обов`язкових митних платежів під час ввезення транспортного засобу марки «Nissan», модель «Interstar», 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 138 799,20 грн.

Постановою в.о. заступника начальника - начальника Управління БК та ПМП Львівської митниці в справі про порушення митних правил №1527/20900/21 від 22 грудня 2021 року позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300% несплаченої суми митних платежів на суму 416 397,60 грн.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною 1 статті 1 МК передбачено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 МК).

Відповідно до підпункту «в» пункту 33 статті 4 МК нерезиденти це фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України;

Згідно із підпунктом «в» пункту 50 статті 4 МК резиденти це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Статтею 103 Митного кодексу України (Закон України 4495-VI від 13 березня 2012 року) встановлено, що тимчасове ввезення це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Пунктом 57 статті 4 МК передбачено, що товари будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Відповідно до пункту 6 статті 104 МК для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна: подати митному органу, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення; у випадках, передбачених законодавством, надати митному органу зобов`язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені митним органом; подати митному органу дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством; сплатити митні платежі відповідно до статті 106 цього Кодексу або забезпечити виконання зобов`язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Частиною 1 статті 380 МК передбачено, що тимчасове ввезення громадянами нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до частини 2 статті 380 МК транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу.

Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

Пунктом 3 статті 380 МК встановлено, що тимчасове ввезення громадянами резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Відповідно до частини 5 статті 380 МК тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Статтею 292 МК встановлено, що митні платежі не сплачуються при ввезенні товарів на митну територію України, якщо такі товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

У відповідності до приписів статті 485 МК у редакції на час виникнення спірних правовідносин, заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Згідно із статтею 486 МК завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

За правилами статті 487 МК провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Стаття 489 МК України встановлює, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

Відповідно до частини 1 статті 531 МК підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Приписами статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно із приписами частини 1 статті 495 МК доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю (частина 2 статті 495 МК).

Як безспірно встановлено у ході судового розгляду, ОСОБА_1 достовірно знав, що не звертався до Консульства України у м. Брно з метою постановки на консульський облік у встановленому порядку.

Відтак, наявний у паспорті для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданому 07 грудня 2016 року органом 4627, штамп про постійне місце проживання в Чеській Республіці, що дає право нерезиденту України ввезти транспортний засіб на митну територію України (в митному режимі транзит чи тимчасового ввезення) без сплати відповідних митних платежів, не міг розглядатися позивачем як такий, що відображає прийняте співробітником Консульства рішення за наслідками розгляду його легального звернення.

Відтак, на переконання апеляційного суду, наведені обставини свідчать про свідоме надання при перетині митного кордону України позивачем митному органу документу, що містити недостовірні відомості, з метою несплати митних платежів при ввезені транспортного засобу на митну територію України, що охоплюється диспозицією статті 485 МК, а саме вчинення інших протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів.

Водночас апеляційний суд вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на необхідність врахування рішення Конституційного Суду України № 4-р(II)/2022 від 15 червня 2022 року, оскільки як на час вчинення позивачем протиправних дій, так і на час притягнення його до відповідальності оспорюваною постановою Львівської митниці від 22 грудня 2021 року у справі про порушення митних правил №1527/20900/21 таке рішення не існувало, а отже не могло бути враховане відповідачем при визначенні розміру штрафу.

При цьому адміністративний суд не вправі притягувати особу до відповідальності за порушення митних правил, передбачене статтею 485 МК, а лише оцінює дотримання митним органом вимог закону при прийнятті відповідного рішення.

Визначення розміру штрафних санкцій було проведено Львівською митницею у відповідності до приписів Порядку взаємодії структурних підрозділів та територіальних органів Державної митної служби України із Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень Держмитслужби під час проведення досліджень (аналізів, експертиз), затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02 грудня 2016 року № 1058, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2016 року за № 1693/29823 (з наступними змінами і доповненнями), а отже відповідний розрахунок є належним та допустимим доказом у справі про порушення митних правил.

Окрім того, під час розгляду справи про порушення митних правил такий розрахунок позивачем та його адвокатом під сумнів не ставився, оскільки ними не заявлялося клопотання про призначення відповідної експертизи відповідно до приписів статей 515-516 МК на реалізацію прав, передбачених статтями 498, 500 МК.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити.

Скасувати рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року у справі № 448/92/22 та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 14 березня 2024 року.