Справа № 160/7238/22
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2024 року Справа № 160/7238/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняБойко О.О.
представника позивача представника відповідача представників третьої особи Мірошніченко Т.В. представників Громадської організації «Платформа Громадський контроль» Підлужного В.М. Риженко М.С. Твардієвича Є.О., Гриценко Д.В. Сиромятникова Е.О., Селина Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Громадської організації «Дніпропетровська обласна організація Всеукраїнської екологічної ліги» до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , Громадська організація «Платформа Громадський контроль» про визнання протиправним та скасування рішення
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Громадської організації «Дніпропетровська обласна організація Всеукраїнської екологічної ліги» до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради №260/14 від 22.12.2021 року «Про погодження та затвердження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широкої».
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що ГО «Дніпропетровська обласна організація Всеукраїнської екологічної ліги» є громадською організацією, яка відповідно до статутних завдань здійснює захист екологічних прав громадян та заходи охорони навколишнього природного середовища, а тому відповідно до Орхуської конвенції наділена правом на подання вказаного позову.
Щодо протиправності та необґрунтованості спірного рішення позивачем зазначено що рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 від 22.12.2021 року затверджено «Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» в районі вул. Широка в м. Дніпро Дніпровської міської ради Дніпровського району».
Однак вказаний проект землеустрою ґрунтується на завідомо недостовірних, спотворених даних, які суперечать фактичним обставинам і даним Державного земельного кадастру, оскільки відповідно до актуальних даних Публічної кадастрової карти України, історичних карт міста Катеринослав, інформації КЗК «Дніпропетровський національний історичний музей імені Д.І. Яворницького ДОР», а також зовнішнього вигляду озера в районі вулиці Широкої у м. Дніпрі знаходиться водний об`єкт під назвою «Московське озеро», та відсутній такий водний об`єкт, як «розширене плесо ДПК «Московський».
Крім того, в Проекті землеустрою, затвердженому рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 від 22.12.2021 року, відсутні належні обґрунтування розмірів водоохоронної зони та прибережної захисної смуги. В Таблиці 2 «Проектне рішення» Пояснювальної записки до Проекту наведені дані: ширина водоохоронної зони - від 42 до 158 м, ширина прибережної захисної смуги - 36 м, що суперечить ст.88 Водного кодексу України, проте у Проекті взагалі відсутнє будь-яке обґрунтування саме таких розмірів водоохоронної зони та прибережної захисної смуги.
Також позивача вказує, що Проект землеустрою, що затверджений рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 від 22.12.2021 року, розроблений на замовлення особи, яка є неналежним замовником, так як згідно п. 3 ч. 3 ст. 186 Земельного кодексу України та абз. 5 п. 3 Розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування та використання земель» замовником документації із землеустрою має бути відповідна сільська, селищна, міська ради, а не приватна особа - ОСОБА_1 .
Позивач зазначає, що Проект землеустрою, що затверджений рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 від 22.12.2021 року, не відповідає положенням ст. 88 Водного кодексу України, так як вказаний Проект стосується лише частини узбережжя озера Московського, а не навколо водойму.
Позивач зауважив, що Проект землеустрою, що затверджений рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 від 22.12.2021 року, не був погоджений належним чином, оскільки відповідно до абзацу другого п.3 частини 3 ст.186 Земельного кодексу України проект землеустрою, що стосується водоохоронної зони та прибережної захисної смуги, підлягає погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.
При цьому, спірний Проект стосується території, на якій створено ландшафтний заказник місцевого значення «Лівобережний» (рішення Дніпропетровської обласної ради від 09.10.2020 року №656-25/VII), а тому даний Проект підлягав погодженню також з Дніпропетровською обласною державною адміністрацією.
Позивач зазначив, що рішення про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж водоохоронної зони та прибережної захисної смуги є регуляторним актом в розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки встановлює правила ведення господарської діяльності. Водночас на час прийняття спірного рішення був відсутній аналіз регуляторного впливу та проект регуляторного акта не був оприлюднений.
24.05.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Щодо доводів позивача, що проект землеустрою, затверджений оспорюваним рішенням Дніпровської міської ради, розроблений на замовлення особи, яка є неналежним замовником, відповідач із посиланням на ст. 26 Закону України «Про землеустрій» зазначив, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.
Відтак, наведене спростовує твердження позивача щодо неналежного замовника на розробку спірного проекту землеустрою.
Щодо твердження позивача, що проект землеустрою ґрунтується на завідомо недостовірних даних в частині правового статусу водного об`єкта, у відзиві зазначено, що в матеріалах проектної документації із землеустрою наявний лист Регіональною офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області, в якому повідомлено, що сучасне озеро Московське це штучно створений об`єкт внаслідок будівництва ОСОБА_3 каналу для формування території житлового масиву Фрунзенський. При цьому, морфометричні характеристики каналу Лівобережний та його розширеного плеса оз. Московське співвідносяться з малими річками.
Вказана обставина також свідчить, що зазначені в проекті землеустрою розміри прибережної захисної смуги повністю обгрунтовані та відповідають вимогам ст. 88 Водного кодексу України.
Крім того, ст. 88 Водного кодексу України не містить обмежень щодо встановлення прибережної захисної смуги лише біля частини берега водного об?єкта.
Щодо твердження позивача про неналежне погодження проекту землеустрою вказано, що на території, в межах якої розроблено прибережну захисну смугу, відсутні об`єкти природно-заповідного фонду місцевого значення (відсутній ландшафтний заказник місцевого значення «Лівобережний»), а тому погоджувати проект зі структурним підрозділом відповідної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища не потрібно.
Також зазначено, що спірне рішення не спрямоване на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, а тому воно не відноситься до регуляторного акту.
29.06.2022 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що викладені у відзиві заперечення є необгрунтованими, не відповідають обставинам справи та діючому законодавству.
Крім того, зазначено, що природний характер водойми та наявність морфологічних ознак озера були встановлені експертним висновком щодо міської водойми «Озеро «Московське», підготовленим доктором біологічних наук, професором ОСОБА_4 , завідувачем кафедри водних біоресурсів і аквакультури біотехнологічного факультету Дніпровського державного аграрно-економічного університету.
Також наголошено, що законодавством України не передбачено повноважень Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області змінювати статус водного об`єкта, робити висновок щодо водного об`єкта. Крім того, Водним кодексом України не передбачено можливості застосовувати до озера приписів законодавства, які встановлені для річок.
Окрім зазначеного, представником позивача зауважено, що містобудівна документація у м. Дніпрі не передбачає розмірів прибережних захисних смуг навколо озер шириною 36 метрів. У проекті землеустрою не обґрунтована така ширина посиланням на будь-який містобудівний документ. Зауважує, що Дніпровська міська рада не надала даних містобудівної документації про встановлення меж прибережної захисної смуги навколо озера шириною 36 метрів.
14.07.2022 року на адресу суду від третьої особи - ОСОБА_2 надійшли пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, що третя особа вважає позовну заяву необґрунтованою, а обставини, викладені в ній, такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами.
Третя особа зазначила, що під час підготовки Проекту Регіональний офіс водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів у Дніпропетровській області своїм листом від 24.06.2021 № 1087/03-21, як загалом його вмістом так і, зокрема, висновком, що міститься у цьому листі, надав необхідну компетентну актуальну інформацію про водний об`єкт, який розташований на території проектування. Таким чином, визначення режимоутворюючого об`єкту ДПК «Московський» (разом з його розширеним плесом) є вмотивованим.
Також зазначено, що на момент розроблення проекту землеустрою відомості про земельну ділянку під «озером Московське» або обмеження у використанні земель у зв`язку з цим об`єктом в Державному земельному кадастрі були відсутні, а склад Проекту землеустрою повністю відповідає вимогам ст. 47 Закону України «Про землеустрій», що регулює склад та зміст проектів землеустрою даного виду, і він був погоджений усіма уповноваженими на це особами.
28.07.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду призначено розгляд адміністративної справи №160/7238/22 за позовом Громадської організації «Дніпропетровська обласна організація Всеукраїнської екологічної ліги» до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення за правилами загального позовного провадження.
16.08.2022 року на адресу суду від третьої особи - ОСОБА_1 надійшли пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, що позовна заява є необґрунтованою, а викладені в ній обставини не підтверджені належними і допустимими доказами.
Третя особа вважає, що позивачем не доведено та доказами не підтверджується, яким чином порушуються права позивача оспорюваним рішенням, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Твердження позивача, що водний об`єкт є озером, не відповідають дійсності та не підтверджуються належними та допустимими доказами, а при затвердженні відповідачем проекту землеустрою прибережні захисні смуги порушені не були.
Окремо зауважено, що в силу приписів п.3 ч.3 ст. 186 Земельного кодексу України Дніпропетровською обласною державною адміністрацією повинні погоджуватись лише Проекти землеустрою у разі наявності територій чи об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення, і саме до виключної компетенції Міндовкілля як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, належить погодження проектів землеустрою щодо земель водного фонду та водоохоронних зон. В даному випадку, Міндовіклля погодило проект землеустрою і відповідне погодження є в складі самого проекту землеустрою.
17.08.2022 року на адресу суду від третьої особи ОСОБА_2 надійшли заперечення, в яких зазначено, що ДПК «Московське» є штучно створеним, а докази позивача із галузей ботаніки і екології, які стосуються живих організмів, що живуть у водах водного об`єкта із географічною назвою «озеро Московське», не спростовують дане твердження.
08.09.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні заяви представника третьої особи про відвід експерта - Лампіки Т.В. в адміністративній справі №160/7238/22 відмовлено. Вказаною ухвалою суду висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи №0005 від 25.07.2022 року визнано таким, що не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.
20.09.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів.
28.09.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду призначено в адміністративній справі №160/7238/22 судову експертизу з питань землеустрою.
На розгляд експерта поставлено наступні питання:
- Чи відповідає розроблена документація із землеустрою, а саме: проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широкої та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування?
- Якщо не відповідає, то в чому належать відмінності?
Зупинено провадження по справі №160/7238/22 за позовом Громадської організації «Дніпропетровська обласна організація Всеукраїнської екологічної ліги» до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення на час проведення експертизи.
28.09.2022 року на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну (доповнення) підстав позовних вимог, в яких зазначено, що основною причиною протиправності оспорюваного рішення відповідача є інформація, що була надана Регіональним офісом водних ресурсів у Дніпропетровській області у листі від 24.06.2021 № 1087/03-21, в той час як вказана інформація є недостовірною та спростовується численними даними, що наведені у позовній заяві, відповіді на відзив та у поясненнях позивача, та у документах, поданих позивачем, і у відкритих даних в мережі Інтернет. Тому позивач просить прийняти вказану заяву та залучити в якості співвідповідача у справі регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області.
18.01.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду провадження у справі №160/7238/22 поновлено. Задоволено клопотання Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання матеріалів, необхідних для виконання експертизи, та витребувано у Дніпровської міської ради оригінал або якісну прошиту завірену кольорову копію Проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» в районі вул. Широка в м. Дніпро Дніпровської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, розробленого фізичною особою-підприємцем, сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_2 , який затверджено рішенням Дніпровської міської ради від 22.12.2021 №260/14.
24.01.2023 року на адресу суду від відповідача надійшла прошита завірена копія Проекту землеустрою, яку долучено до матеріалів справи. Матеріали адміністративної справи №160/7238/22 направлено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз. Зупинено провадження по справі №160/7238/22 на час проведення експертизи.
25.08.2023 року на адресу суду від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надано висновок експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою №6106-22 від 16.08.2023 року.
31.08.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду поновлено провадження в адміністративній справі №160/7238/22 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.
31.10.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду заяву про зміну (доповнення) підстав позовних вимог прийнято до розгляду.
У задоволенні клопотання про залучення в якості співвідповідача по справі - Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області відмовлено.
Залучено до участі у справі Громадську організацію «Платформа громадський контроль» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
07.11.2023 року на адресу суду надійшли пояснення Громадської організації «Платформа Громадський контроль», в яких підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що в районі вул. Широкої жодного розширеного плеса ДПК Московський, як зазначає відповідач, не існує. На місцевості, що зазначена у рішенні (район вул. Широкої) розташоване природне озеро Московське. Саме озеро, а не плесо.
Факт розташування на зазначеній місцевості саме «озера Московського» підтверджується: даними схеми інженерної підготовки та захисту територій; актуальними даними кадастрової карти України (лист ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській обл.), відповідно до яких в районі вул. Широкої в місті Дніпрі знаходиться водний об`єкт під назвою Московське озеро; листом КЗК Дніпропетровський національний історичний музей ім. Д. І. Яворницького та відповідними роздруківками.
Більш того, озеро Московське (саме озеро, а не плесо) входить до території громадського заказника Лівобережний, що створений рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №73 від 20.01.2000 року та першої черги ландшафтного заказника міського значення Лівобережний, що створений рішенням Дніпропетровської обласної ради №656-25/VІІ від 09.10.2020 року.
Картографічні матеріали, стан, зовнішній вигляд та рослинність, яка оточує водойму, зайвий раз підтверджують, що вказаний водний об`єкт є саме озером.
Таким чином рішенням Дніпровської міської ради №260/14 від 22.12.2021 року затверджено проект землеустрою на підставі даних, що не відповідають реальним обставинам справи (із зазначенням плесо замість озера), а також порушено положення ст. 60 Земельного кодексу України та 88 Водного кодексу України в частині використання прибережних захисних смуг, що прямо погіршує екологічну ситуацію в місті та прямо порушує екологічні права жителів міста.
21.06.2022 року Дніпровською міською радою подано до суду відзив на позовну заяву з уточненням (доповненням) підстав позовних вимог, в якому підтримано позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.
14.11.2023 від представника позивача надано до суду клопотання про долучення доказів, а саме: висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи №0014 від 15.06.2023 року, складеним судовим експертом Лампікою Т.В.
14.11.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи №0014 від 15.06.2023 року, складений судовим експертом Лампікою Т.В., як доказ.
20.12.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду в задоволенні заяви представника третьої особи про відвід експерта - Лампіки Тетяни Вікторівни відмовлено.
20.12.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду підготовче засідання у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.
04.01.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду витребувано у Дніпропетровської обласної ради:
- інформацію щодо того, за рахунок яких земель та об`єктів створена перша черга ландшафтного заказника місцевого значення «Лівобережний» загальною площею 111 га, відповідно до рішення Дніпропетровської обласної ради №656-25/VII віх 09.10.2020 року;
- інформацію щодо того, які території та об`єкти віднесені до ключової території екомережі міста Дніпро з назвою «Ломівський», відповідно до рішення Дніпропетровської обласної ради №176-8/VII віх 24.03.2017 року.
19.01.2024 року судом повторно винесено ухвали про витребування доказів, а саме:
Витребувано у Дніпропетровської обласної державної адміністрації:
- письмові пояснення, в яких останньому слід зазначити інформацію щодо того, за рахунок яких земель та об`єктів створена перша черга ландшафтного заказника місцевого значення «Лівобережний» загальною площею 111 га, відповідно до рішення Дніпропетровської обласної ради №656-25/VII від 09.10.2020 року та зазначити в письмових поясненнях: 1) повну назву користувачів та власників земельних ділянок, площу та форму власності на кожну земельну ділянку, категорія земель, які відносяться до першої черги ландшафтного заказника місцевого значення «Лівобережний» загальною площею 111 га; 2) у разі включення земельних ділянок, які перебувають у запасі, вказати категорія земель та найменування органу влади, якому надано право ними розпоряджатися, які відносяться до першої черги ландшафтного заказника місцевого значення «Лівобережний» загальною площею 111 га; 3) у разі включення земельних ділянок, які перебувають у складі лісового фонду зазначити відомості про лісництва, квартали та виділи, які заповідаються щодо земель, які відносяться до першої черги ландшафтного заказника місцевого значення «Лівобережний» загальною площею 111 га.
Витребувано у Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації
- письмові пояснення, в яких останньому слід зазначити інформацію щодо того, які території та об`єкти віднесені до ключової території екомережі міста Дніпро з назвою «Ломівський», відповідно до рішення Дніпропетровської обласної ради №176-8/VII від 24.03.2017 року, та зазначити в письмових поясненнях: 1) інформацію про назву території чи об`єкта екомережі (із зазначенням структурного елемента - ключова, сполучна, буферна або відновлювана територія, значення (загальнодержавне чи місцеве), місце розташування (область, район, населений пункт, у разі потреби - назва вулиці), загальну площу (гектарів), кадастровий номер земельної ділянки, просторові координати (описи меж), фізико-географічні, гідрологічні особливості, що віднесені до ключової території екомережі міста Дніпро з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; 2) перелік власників та користувачів земельних ділянок у межах території чи об`єкта екомережі, що віднесені до ключової території екомережі міста Дніпро з назвою «Ломівський»; 3) картографічні матеріали (межі території чи об`єкта екомережі позначаються на картографічних матеріалах у масштабі, який дає змогу чітко визначити межі територій та об`єктів екомережі), для земельних лісових ділянок - матеріали державного обліку лісів та лісовпорядкування), що віднесені до ключової території екомережі міста Дніпро з назвою «Ломівський».
Також, витребувано у Дніпропетровської обласної ради:
- письмові пояснення, в яких останньому слід зазначити інформацію щодо того, за рахунок яких земель та об`єктів створена перша черга ландшафтного заказника місцевого значення «Лівобережний» загальною площею 111 га, відповідно до рішення Дніпропетровської обласної ради №656-25/VII віх 09.10.2020 року, та зазначити в письмових поясненнях: 1) повну назву користувачів та власників земельних ділянок, площу та форму власності на кожну земельну ділянку, категорія земель, які відносяться до першої черги ландшафтного заказника місцевого значення «Лівобережний» загальною площею 111 га; 2) у разі включення земельних ділянок, які перебувають у запасі, вказати категорія земель та найменування органу влади, якому надано право ними розпоряджатися, які відносяться до першої черги ландшафтного заказника місцевого значення «Лівобережний» загальною площею 111 га; 3) у разі включення земельних ділянок, які перебувають у складі лісового фонду зазначити відомості про лісництва, квартали та виділи, які заповідаються щодо земель, які відносяться до першої черги ландшафтного заказника місцевого значення «Лівобережний» загальною площею 111 га.
- письмові пояснення, в яких останньому слід зазначити інформацію щодо того, які території та об`єкти віднесені до ключової території екомережі міста Дніпро з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідно до рішення Дніпропетровської обласної ради №176-8/VII віх 24.03.2017 року, а саме: зазначити в письмових поясненнях: 1) інформацію про назву території чи об`єкта екомережі (із зазначенням структурного елемента - ключова, сполучна, буферна або відновлювана територія, значення (загальнодержавне чи місцеве), місце розташування (область, район, населений пункт, у разі потреби - назва вулиці), загальну площу (гектарів), кадастровий номер земельної ділянки, просторові координати (описи меж), фізико-географічні, гідрологічні особливості, що віднесені до ключової території екомережі міста Дніпро з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; 2) перелік власників та користувачів земельних ділянок у межах території чи об`єкта екомережі, що віднесені до ключової території екомережі міста Дніпро з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; 3) картографічні матеріали (межі території чи об`єкта екомережі позначаються на картографічних матеріалах у масштабі, який дає змогу чітко визначити межі територій та об`єктів екомережі), для земельних лісових ділянок - матеріали державного обліку лісів та лісовпорядкування), що віднесені до ключової території екомережі міста Дніпро з назвою «Ломівський».
30.01.2024 року на виконання ухвали від 19.01.2024 року до суду надійшли письмові пояснення Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної військової адміністрації з доданими до них документами.
12.02.2024 року на виконання ухвали від 19.01.2024 року до суду надійшов лист Дніпропетровської обласної ради з доданими до нього документами.
Також, 12.02.2024 року представником третьої особи ОСОБА_5 подані суду додаткові докази, а саме: копія листа Центральної геофізичної обсерваторії ім. Бориса Срезневського ДСНС від 14.07.2023 року разом із науково-експертним висновком, науково-експертний висновок, складений 21.09.2023 року Інститутом водних проблем і меліорації національної академії аграрних наук України, викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти від 15.01.2024 року, витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.01.2024 року.
26.02.2024 року представником відповідача подані до суду письмові пояснення, в яких останній зазначив, що ухвалою суду від 28.07.2022 року у справі № 160/7238/22 було витребувано у Дніпровської міської ради належним чином завірену копію комплексного плану просторового розвитку території Територіальної громади міста Дніпра та належним чином завірену копію Генерального плану міста Дніпра.
Представник відповідача зазначив, що на виконання вимог ухвали суду запитувану документацію у електронному вигляді Дніпровська міська рада надана до суду. Проте, в судовому засіданні позивач наполягав на тому, що витребуванні документи надані у електронному вигляді є неналежними, що може свідчити про невиконання вимог ухвали суду.
Також, представником відповідача зазначено, що жодним нормативно-правовим актом та/або державними будівельними нормами, які були чинними в період розроблення проекту внесення змін до генерального плану розвитку міста, не передбачалось оформлення проекту генерального плану у формі електронного документа, на який накладено кваліфіковані електронні підписи відповідальних осіб.
27.02.2024 року представником третьої особи Громадської організації «Платформа Громадський контроль» подано до суду письмові пояснення, в яких останній зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлені метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі мережі Інтернет).
Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначений інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
За ч. 4-5 ст. 99 КАС України учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронна доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Отже, учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронні цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом.
Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Представник третьої особи зазначив, що з огляду на той факт, що позивач поставив під сумнів поданий електронний докази (код електронного доказу містить цифровий підпис лише однієї особи (не розробника проекту), хоча підписантами відповідних документів повинні бути всі архітектори проекту; зміст документів має відмінності від раніше оприлюднених; документи не містять інформацію про примірники, архів номери, тощо), і суд, керуючись ч. 5. ст. 99 КАС України зобов`язав відповідача подати оригінал електронного доказу, який так і не було надано, тому на думку представника третьої особи, надані копії електронного доказу не повинні враховуватись судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 року витребувано у Дніпровської міської ради інформацію стосовно проектних планувальних обмежень Генерального плану розвитку м. Дніпро щодо водного об`єкту з історичною названою «озеро Московське», які затверджено 21.02.2024 року на 47 черговій сесії Дніпровської міської ради VIII скликання та копію рішення Дніпровської міської ради, якою затверджено змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра.
04.03.2024 року представником відповідача надано до суду витребувані судом докази та письмові пояснення, в яких зазначено, що спірний Проект землеустрою було розроблено відповідно до діючих на той момент змін до Генерального плану м. Дніпра і скасування в подальшому цих змін не скасовує відповідність розробленого і затвердженого Проекту землеустрою містобудівній документації.
Також, представником відповідача вказано, що 21.02.2024 року рішенням Дніпровської міської ради №74/47 затверджено внесення змін до Генерального плану м. Дніпра і встановлена ним межа прибережно-захисної смуги відповідає спірному Проекту землеустрою.
05.03.2024 року представником третьої особи подані до суду письмові пояснення, в яких останній зазначив, що в матеріалах справи міститься викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) від 15.01.2024 року та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.01.2024 року на заказник місцевого значення «Лівобережний» загальною площею 111 га, з яких вбачається, що межі ландшафтного заказника місцевого значення «Лівобережний» загальною площею 111 га не включать в себе земельні ділянки, відносно яких розроблявся проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широкої, який було затверджено рішенням Дніпровської міської ради від 22.12.2021 р. за № 260/14.
Крім того, на думку представника третьої особи, в матеріалах справи міститься достатньо доказів, які підтверджують, що водний об`єкт не є озером, а має статус канала, а тому Дніпровська міська рада затверджуючи проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса Дренажно-паводкового каналу «Московський» у районі вул. Широкої діяла в межах своїх повноважень і жодних норм чинного законодавства не порушила.
Представник позивача та представники третьої особи - Громадської організації «Платформа Громадський контроль» в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, у відповіді на відзив та у письмових поясненнях, які надавались на адресу суду, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача та представники третьої особи - Мірошніченко Тамари Василівни в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на письмовий відзив та письмові пояснення, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просили відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, представників третіх осіб, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.12.2021 року рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 погоджено та затверджено проєкт землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широкої, розроблений ФОП ОСОБА_2 .
Вказаний Проект землеустрою розроблено Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на підставі листа-замовлення від ОСОБА_1 та договору на виконання робіт №17/06-21 від 17.06.2021 року.
З Пояснювальної записки до Проекту встановлено, що з урахуванням інформації, наданої Регіональним офісом водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України у Дніпропетровській області від 24.06.2021 №1087/03-21, об`єкт проектування представляє собою частину території, прилеглу до дренажно-паводкового каналу «Московський» (приурочений до каналу Лівобережний) у місці розташування колишнього озера, яке набуло в результаті комплексних гідротехнічних робіт морфологічну будову проточного озера-плеса, що зберегло топографо-географічну назву "озеро Московське".
Режимоутворюючий водний об`єкт: дренажно-паводковий канал « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (далі ДПК "Московський") приурочений до каналу Лівобережний, вид - водотік. За морфометричними характеристиками співвідноситься з малими річками - з площею водозбору до 2 тис. км2.
Згідно з підрозділом «Землі водного фонду прибережна захисна смуга (ПЗС)» розділу 3 Проекту, середньозважена ширина прибережної захисної смуги на ділянці проектування становить 36 метрів.
Водночас, позивач не погоджується із рішенням Дніпровської міської ради № 260/14, яким погоджено та затверджено проєкт землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широкої, розроблений ФОП ОСОБА_2 з огляду на наступне:
- проект землеустрою ґрунтується на завідомо недостовірних, спотворених даних, які суперечать фактичним обставинам і даним Державного земельного кадастру, оскільки відповідно до актуальних даних Публічної кадастрової карти України в районі вулиці Широкої у м. Дніпрі знаходиться водний об`єкт під назвою «Московське озеро», та відсутній такий водний об`єкт, як «розширене плесо ДПК «Московський»;
- в проекті землеустрою, затвердженому рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 від 22.12.2021 року, відсутні належні обґрунтування розмірів водоохоронної зони та прибережної захисної смуги;
- проект землеустрою, що затверджений рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 від 22.12.2021 року, розроблений на замовлення особи, яка є неналежним замовником;
- проект землеустрою, що затверджений рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 від 22.12.2021 року, не був погоджений належним чином, оскільки Проект стосується території, на якій створено ландшафтний заказник місцевого значення «Лівобережний» (рішення Дніпропетровської обласної ради від 09.10.2020 року №656-25/VII), а тому даний Проект підлягав погодженню також з Дніпропетровською обласною державною адміністрацією;
- рішення Дніпровської міської ради №260/14 від 22.12.2021 року прийнято з істотним порушенням положень закону щодо затвердження регуляторних актів;
- затвердження проекту землеустрою про встановлення навколо озера Московського прибережної захисної смуги шириною 36 метрів, є значно меншим, ніж передбачено у ст. 88 Водного кодексу України, який встановлює ширину прибережної захисної смуги навколо озер 100 метрів від урізу води.
Відтак, предметом розгляду даної адміністративної справи є правомірність, законність та обґрунтованість рішення Дніпровської міської ради № 260/14, яким погоджено та затверджено проєкт землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широкої, розроблений ФОП ОСОБА_2 .
Втім, враховуючи обставини справи, предмет спору та особу позивача, суд вважає за необхідне дослідити наявність чи відсутність порушеного права чи законного інтересу позивача спірним наказом.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.
За приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За правилами частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Однак, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.
З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.
Статтею 50 Конституції України встановлено, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Екологічні інтереси населення також можуть захищатися у судовому порядку на підставі частини сьомої статті 41 Конституції України, відповідно до якої використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі, а також приписів статті 66 Конституції України, відповідно до яких ніхто не повинен заподіювати шкоду довкіллю.
Орхуська конвенція ратифікована Законом України № 832-ХІV від 6 липня 1999 року, тому її положення відповідно до статті 9 Конституції України є нормами прямої дії, а положення національного законодавства про процедури і механізми судового захисту порушених екологічних прав та інтересів можуть їх конкретизувати.
Пунктом 3 статті 9 Орхуської конвенції на її Договірні Сторони покладається зобов`язання, зокрема, забезпечувати доступ громадськості до процедур оскарження дій та бездіяльності державних органів і приватних осіб, що порушують вимоги національного екологічного законодавства.
Водночас відповідно до Орхуської конвенції представники громадськості мають право оспорювати порушення національного законодавства у сфері довкілля незалежно від того, належать такі порушення до прав на інформацію і на участь громадськості у процесі ухвалення рішень, гарантованих Орхуською конвенцією, чи ні, згідно із Настановами щодо впровадження Орхуської конвенції (ООН, 2000 рік). Орхуська конвенція забезпечує доступ до правосуддя як на підставі власних положень, так і в порядку забезпечення дотримання національного природоохоронного законодавства.
З огляду на важливість реального захисту довкілля, неприпустимим є обмежене тлумачення чинного законодавства України, частиною якого є Орхуська конвенція, стосовно права на звернення до суду за захистом охоронюваного законом інтересу у сфері гарантування екологічної безпеки.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» екологічні права громадян забезпечуються: б) обов`язком центральних органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій здійснювати технічні та інші заходи для запобігання шкідливому впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, виконувати екологічні вимоги при плануванні, розміщенні продуктивних сил, будівництві та експлуатації об`єктів економіки; д) компенсацією в установленому порядку шкоди, заподіяної здоров`ю і майну громадян внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; е) невідворотністю відповідальності за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Отже, право на захист порушеного конституційного права на безпечне довкілля належить кожному та може реалізовуватися громадянами особисто або спільно - через об`єднання громадян (громадськість).
Як встановлено судом, відповідно до Положення Дніпропетровської обласної організації всеукраїнської екологічної ліги» (нова редакція), головною метою діяльності ДОО ВЕЛ є, зокрема, радикальне поліпшення екологічної ситуації м. Дніпра та Дніпропетровської області, формування нового природоохоронного світогляду, забезпечення екологічних прав громадян, захист екологічних, соціальних, економічних та спільних інтересів членів ДОО ВЕЛ. Метою звернення Громадської організації «Дніпропетровська обласна організація Всеукраїнської екологічної ліги» до суду є захист екології та збереження природних рекреаційних територій, про що останнім і зазначено у своїй позовній заяві.
При цьому, суд цілком погоджується з твердженнями позивача, що Проект землеустрою про встановлення меж водоохоронних зон та прибережно-захисної смуги стосується питання екології і складання такого Проекту із порушенням норм діючого законодавства, в тому числі екологічного, безумовно тягне його скасування.
А тому Громадська організація «Дніпропетровська обласна організація Всеукраїнської екологічної ліги» в даному випадку наділена правом на звернення до суду із даним позовом.
Отже, вирішивши питання щодо наявності у позивача права та суб`єктивного інтересу на звернення до суду з даним позовом, суд вважає за можливе, надати правову оцінку правомірності, законності та обґрунтованості спірного рішенням Дніпровської міської ради №260/14 від 22.12.2021 року.
Вирішуючи обґрунтованість доводів позивача щодо неправомірності оспорюваного рішення суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовані насамперед нормами Земельного кодексу України та Водного кодексу України.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:
а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;
б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;
в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.
Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.
Прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою цієї статті.
Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту.
Згідно частин 1-7 статті 88 Водного кодексу України встановлено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:
для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів;
для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів;
для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту.
Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.
У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.
Прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою цієї статті. Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.
Таким чином, з наведених норм суд робить висновок, що розміри прибережних захисних смуг, встановлених частиною 2 статті 60 Земельного кодексу України та частиною 2 статті 88 Водного Кодексу України, не є незмінними та абсолютними і можуть мати інші розміри відповідно до містобудівної документації, комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів.
При цьому суд відхиляє доводи представника позивача, що розміри прибережних захисних смуг, що визначені частиною 2 статті 60 Земельного кодексу України та частиною 2 статті 88 Водного Кодексу України, не можуть бути змінені ні за яких підстав з посиланням на ухвалу Верховного суду від 07.03.2023 року у справі № 540/2641/20.
Суд зазначає, що правовідносини, що були предметом розгляду у справі №540/2641/20 не є подібними правовідносинам, що розглядаються у цій справі.
У справі № 160/7238/22 спірні правовідносини склались у зв`язку із встановленням розміру прибережної захисної смуги біля водного об`єкту в межах населеного пункту, в якому містобудівною документацією визначені межі такої смуги.
Водночас у справі № 540/2641/20 розглядалося питання законності зменшення встановленої імперативною нормою закону ширини прибережної захисної смуги уздовж Азовського моря проектом землеустрою з двох кілометрів до 20-100 метрів поза межами населених пунктів. Про це, як вбачається з цього рішення, також наголошував позивач у позовній заяві та у відзиві на касаційну скаргу. Також, в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду по вказаній справі, якою було скасовано спірне рішення щодо встановлення прибережної захисної смуги вздовж Азовського моря, зазначено, що з графічних матеріалів вбачається, що в деяких місцях прибережна захисна смугу була зменшена з огляду навіть не на наявну забудову, а з урахуванням конфігурації земельних ділянок, виділених або таких, що плануються до виділення, - тобто певні умови (у межах існуючих населених пунктів), які можуть бути враховані при визначення прибережної захисної смуги, ще не склались, водночас, спірним проектом розмір прибережної захисної смуги вже скориговано в менший бік, що є безпідставним.
Отже певні висновки суду у вказаній справі, на які посилається позивач, не грунтується на наявності у містобудівній документації встановлених меж таких смуг, а спираються на наявності фактичної або перспективної забудови.
Суд дослідив надану відповідачем містобудівну документацію, а саме - Додаток № 1 до висновку № 6106-22 «Схема проектних планувальних обмежень Генерального плану розвитку м. Дніпро» (затверджено рішенням Дніпровської міської ради № 108/55 від 25.03.2020 року та № 84/60 від 02.09.2020 року) та встановив, що на вказаній схемі визначена ширина прибережно-захисна смуга біля водного об`єкту з історичною назвою озеро Московське і розмір цієї прибережно-захисної смуги співвідноситься із розміром прибережно-захисної смуги, що встановлена у Проекті землеустрою, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 від 22.12.2021 року.
Також суд вважає безпідставним посилання позивача на висновки Верховного суду, викладені в постанові від 16.03.2023 року у справі № 460/3890/20. Предметом розгляду у справі № 460/3890/20 була правомірність рішення органу місцевого самоврядування про затвердження містобудівної документації певної території і суди констатували невідповідність затвердженого спірним рішенням Міськради детального плану території міста Рівного наявній станом на час виникнення спірних правовідносин містобудівній документації на місцевому рівні (генеральному плану та плану зонування міста Рівного).
Водночас у вказаній справі предметом розгляду є правомірність рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою, розробленого відповідно до існуючої містобудівної документації.
Переконуючи суд у забороні змінювати встановлені статтями 60 Земельного кодексу України і 88 Водного кодексу України мінімально допустиму ширину прибережних захисних смуг, позивач послався на пункт 164 рішення у справі № 460/3890/20, в якому зазначено, що «З вищевикладеного констатується, що мінімально допустима ширина прибережних смуг визначена нормативно і встановлена законом. Ця територія за законом є природоохоронною зоною, яка перебуває під особливою охороною держави, має особливий правовий статус і режим використання, заборони певних видів діяльності. Визначена нормами законодавства мінімальна ширина прибережної захисної смуги, її правовий статус та рижим використання не можуть бути змінені за проектами землеустрою щодо організації та встановлення меж такої природоохоронної території».
Водночас, суд звертає увагу що в наступному пункті 165 Верховний суд зазначає, що вказані статті не можна розуміти так, що вони надають право органу, уповноваженому на організацію землеустрою, зменшувати мінімально встановлену законом ширину прибережних смуг уздовж морів та навколо морських заток і лиманів, змінювати правовий режим та порядок використання цих земель. А в пунктах 179 і 181 Верховний суд встановив, що «необхідно врахувати й те, що за змістом частини третьої статті 60 Земельного кодексу України, частини шостої статті 88 Водного кодексу України у населених пунктах прибережні захисні смуги встановлюється з урахуванням містобудівної документації з відображенням у ній меж таких смуг» і «застосування судом апеляційної інстанції вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування без врахування визначених у містобудівній документації (зонінгу міста Рівного) меж прибережних захисних смуг і норм Водного та Земельного кодексів України, які мають пріоритетне значення, є помилковим, суперечить встановленій законом регламентації спірних правовідносин».
З наведено можна констатувати, що Верховний суд чітко визначив, що відповідна заборона на зменшення прибережної захисної смуги стосується морів, морських заток і лиманів, а в межах населених пунктів такі смуги встановлюються з урахуванням містобудівної документації.
Таким чином, вказане рішення Верховного суду повністю підтверджує вірність висновків суду, що прибережна захисна смуга в межах населених пунктів встановлюється з урахуванням містобудівної документації та може бути меншою ніж встановлена частинами другими статті 60 Земельного кодексу України та статті 88 Водного кодексу України.
Вирішуючи питання щодо того, чи є ОСОБА_1 належним замовником проекту землеустрою, що затверджений рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 від 22.12.2021 року, суд зазначає наступне.
Дійсно діяче законодавство містить положення, відповідно до яких позивач міг дійти висновку, що єдиний замовником спірного проекту землеустрою щодо встановлення водоохоронних зон може бути лише Дніпровська міська рада.
Адже пункт 3 частини 3 статті 186 Земельного кодексу передбачає, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів затверджуються їх замовниками.
А пункт 3 розділу ІІ Закону № 711-IX встановлює, що проект землеустрою про зміну прибережних захисних смуг до 01.01.2025 року затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.
Водночас вирішуючи вказане питання, суд звертає увагу на два аспекти, що дають змоги дійти висновку, що відповідач та третя особа діяли добросовісно та з урахуванням вимог діючого законодавства.
Перший - відповідно до статті 26 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.
При цьому вказана частина була доповнена словами «а також інші юридичні та фізичні особи» Законом України № 1423-IX, який набрав чинності 27.05.2021 року.
Другий - пункт 3 розділу ІІ Закону № 711-IX, який у поєднанні зі статею 186 Земельного кодексу України встановлює, що проект землеустрою затверджується відповідною радою, набрав чинності 24.07.2021 року. Водночас, відповідно до матеріалів справи договір на виконання робіт № 17/06-21 укладено 17.06.2021 року на підставі листа-замовлення ОСОБА_1 , тобто до встановлення Законом відповідних вимог до замовника проекту.
Таким чином, вказані обставини у сукупності дають змоги дійти висновку, що замовляючи проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони, а також укладаючи відповідний договір третя особа ОСОБА_1 , а також третя особа - ОСОБА_2 , яка прийняла таке замовлення, уклала договір та виконала проект землеустрою, діяли відповідно до вимог діючого законодавства. А тому, ця обставина не може бути підставою для скасування спірного рішення.
Щодо тверджень відповідача, що проект землеустрою, що затверджений рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 від 22.12.2021 року, не був погоджений належним чином, оскільки Проект стосується території, на якій створено ландшафтний заказник місцевого значення «Лівобережний» (рішення Дніпропетровської обласної ради від 09.10.2020 року №656-25/VII), а тому даний Проект підлягав погодженню також з Дніпропетровською обласною державною адміністрацією суд зазначає наступне.
В обґрунтування своїх доводів позивач посилався на:
- рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 02.01.2000 року № 73 «Про визначення території громадського ландшафтного заказника «Лівобережний» на ж/м Фрунзенський»
- рішення Дніпропетровської обласної ради від 09.10.2020 року № 656-25/VII «Про створення першої черги ландшафтного заказника місцевого значення «Лівобережний»
- рішення Дніпропетровської обласної ради від 24.03.2017 року № 176-8/VII «Про затвердження проекту схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області»
Щодо рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 02.01.2000 року № 73 суд зазначає, що вказаним рішенням вирішено «Визначити територію міського громадського ландшафтного заказника «Лівобережний» на ж/м Фрунзенський, яка складається з земельних ділянок (коди ДНК 63805002, 63816005, 63821003) згідно з планом (додається).
Відповідно до додатку до вказаного рішення виконавчого комітету вбачається, що вказані три земельні ділянки (коди ДНК 63805002, 63816005, 63821003) розташовані між рікою Дніпро та «водним об`єктом з історичною назвою озеро Московське поєднаним з «каналом Лівобережний», тобто по інший бік водного об`єкта від територій, на яких встановлена прибережно-захисна смуга.
Таким чином, територія міського громадського ландшафтного заказника «Лівобережний», яку визначено рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 02.01.2000 року № 73, не співпадає з територією, на якій встановлено межі водоохоронної зони, затвердженої спірним рішенням.
Щодо рішення Дніпропетровської обласної ради від 09.10.2020 року № 656-25/VII «Про створення першої черги ландшафтного заказника місцевого значення «Лівобережний», суд встановив, що вказаним рішенням створено в межах міста Дніпра першу чергу ландшафтного заказника місцевого значення «Лівобережний» загальною площею 111 га. Згідно охоронного зобов`язання від 23.02.2021 року директору державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» передано під охорону та дотримання встановленого режиму ландшафтний заказник місцевого значення «Лівобережний», загальною площею 111,0 га згідно матеріалів лісовпорядкування (квартали 31, 32 Обухівського (Кіровського лісництва), який розташовано в межах міста Дніпра Дніпропетровської області.
26.01.2024 року Департаментом екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної військової адміністрації повідомлено суд, що заказник «Лівобережний» загальною площею 111 га створено за рахунок земель лісогосподарського призначення.
Вказані дані, у сукупності із Науковим обґрунтуванням до проекту створення об`єкту природно-заповідного фонду ландшафтного заказника «Лівобережний» у м.Дніпро. Перший етап створення, яким запропоновано створити зазначений заказник в два етапи: 1. За рахунок земель лісового господарства 111 га та водного дзеркала оз. Московське 14,90 га 2. Інші території 71,50 га., дають змоги дійти висновку, що водний об`єкт із історичною назвою озеро Московське та територія, на якій встановлено спірним рішенням водоохоронну зону, не увійшли до склад заказника «Лівобережний».
Щодо рішення Дніпропетровської обласної ради від 24.03.2017 року № 176-8/VII «Про затвердження проекту схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області» суд встановив, що вказаним рішенням затверджено проект схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області.
Дослідивши Розділ 7.23. Місто Дніпро Проекту схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області, Том 1, Пояснювальна записка суд встановив, що вказаний розділ має загальний опис екомережі міста Дніпро, проте не має конкретно визначних об`єктів, що ввійшли до неї. Також вказаний розділ не містить згадувань водного об`єкту з назвою озеро Московське. Далі міститься Таблиця 7.23 «Ключові території екомережі міста Дніпро», в якій зазначено назву ключової території «Ломівський», навпроти якої визначено ландшафтно-екологічні комплекси - «Аквальний затоковий, псамофільно-боровий, заплавно-лісовий, заплавно-болотяний, штучно лісовий», графа «Діючі об`єкти ПЗФ у складі ключової території» не заповнена.
Таким чином, з рішення Дніпропетровської обласної ради та Проекту схеми не можливо встановити на якій території розташована ключова територія «Ломівський».
Відповідна інформація також міститься у відповіді Дніпропетровської обласної ради від 02.02.2024 року № ВИХ-296/0/2-24, наданої на виконання ухвали суду від 19.01.2024 року, в якій зазначено «Додатково інформуємо, що відповідно до матеріалів наукового обґрунтування проекту схеми екологічної мережі Дніпропетровської області, в обласній раді відсутня інформація щодо загальної площі, кадастрового номеру земельної ділянки, просторових координат (опису меж), фізико-географічних, гідрологічних особливостей ключової території екомережі міста Дніпро з назвою «Ломівський», а також власників та користувачів земельних ділянок у межах зазначеного об`єкта, картографічних матеріалів у масштабі, який дає змогу чітко визначити межі територій та об`єктів екомережі».
Більш того, у відповіді Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної військової адміністрації зазначено, що в «межах території екомережі регіонального значення «Ломівський» розташований існуючий об`єкт природно-заповідного фонду - ландшафтний заказник місцевого значення «Лівобережний». Але як вже встановлено судом, ландшафтний заказник місцевого значення «Лівобережний» складається з земель лісогосподарського призначення та не має в своєму складі водний об`єкт з історичною назвою озеро Московське. Таким чином, можна дійти висновок, що матеріали справи не містять доказів розташування на території, на якій визначено водоохоронну зону, території екомережі регіонального значення «Ломівський».
Окремо суд оцінює лист за підписом виконуючого обов`язки Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної військової адміністрації Івана Синявського, адресованого до представника позивача, в якому зазначено, що найважливіша територія регіонального значення «Ломівський» включає в себе водні об`єкти, зокрема відповідно до даних відкритих джерел мережі Інтернет, водний об`єкт Плесо.
В зазначеному листі не наведено конкретних даних, з посиланням на Проект схеми формування екологічної мережі або на інші документи, які є в розпорядженні Департаменту екології та природних ресурсів, з яких можна дійти висновку про достовірність такого твердження. Також, вказаний лист не співпадає з відповіддю Департаменту, наданого до суду на виконання ухвали суду від 19.01.2024 року, в якому такої інформації не міститься. Суд не може вважати достеменним і спиратися як на доведену обставину на лист виконуючого обов`язки Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної військової адміністрації, який посилається на мережу інтернет без значення джерел такого твердження.
Також суд надає оцінку доводу позивача щодо обов`язку погодити спірний Проект землеустрою в структурному підрозділі відповідної обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Як зазначено представником позивача, оскільки Проект землеустрою стосується водоохоронної зони та прибережної захисної смуги, він підлягає погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.
А також, оскільки проект стосується території, на якій створено ландшафтний заказник місцевого значення «Лівобережний» (рішення Дніпропетровської обласної ради від 09.10.2020 року №656-25/VII), даний Проект підлягає погодженню також з Дніпропетровською обласною державною адміністрацією.
Надаючи правову оцінку вказаному доводу, суд зазначає наступне.
Питання погодження і затвердження документації із землеустрою визначені в статтею 186 Земельного кодексу України.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 186 Земельного кодексу України, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів погоджуються з власниками, користувачами земельних ділянок, що включаються до території природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів без їх вилучення, крім випадків, коли обмеження безпосередньо встановлені законом або прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів погоджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища (у разі наявності територій чи об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, земель оздоровчого, рекреаційного призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон), органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом відповідної обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища (у разі наявності територій чи об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення).
Як встановлено судом, заказник місцевого значення «Лівобережний» загальною площею 111 га створено (відповідно до рішення Дніпропетровської обласної ради №656-25/VII від 09.10.2020 року) в межах міста Дніпра за рахунок земель лісогосподарського призначення, в межах Обухівського лісництва Філії «Дніпровське лісове господарство» ДП «Ліси України» (квартали 31, 32).
Відомості про включення водного об`єкту під назвою «Московське озеро» або водного об`єкту під назвою «розширене плесо ДПК «Московський» до складу заказника місцевого значення «Лівобережний» матеріали справи не містять.
Сторони під час судових засідань також не надали доказів про включення водного об`єкту під назвою «Московське озеро» або водного об`єкту під назвою «розширене плесо ДПК «Московський» до складу заказника місцевого значення «Лівобережний».
Враховуючи вказане, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до абзацу 2 пункту 3 частини 3 статті 186 Земельного кодексу України, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів погоджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища (у разі наявності територій чи об`єктів природно- заповідного фонду загальнодержавного значення, земель оздоровчого, рекреаційного призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон), органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом відповідної обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища (у разі наявності територій чи об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення).
Логіко-граматичне тлумачення норми абзацу 2 пункту 3 частини 3 статті 186 Земельного кодексу України дає змогу дійти висновку, що вказана норма складається із двох частин, та застосовується наступним чином:
проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій, зокрема земель водного фонду та водоохоронних зон, погоджуються:
- центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища (у разі наявності територій чи об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, земель оздоровчого, рекреаційного призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон),
- органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом відповідної обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища (у разі наявності територій чи об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення).
Тобто, виходячи із приписів вказаної норми та враховуючи вказане вище, слід дійти висновку, що в даному випадку до Проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широкої повинно бути надано погодження виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що твердження представника позивача, що проект землеустрою, затверджений рішенням Дніпровської міської ради №260/14 від 22.12.2021 року, не був погоджений належним чином, є безпідставним та необґрунтованим.
Щодо доводів про те, що рішення Дніпровської міської ради №260/14 від 22.12.2021 року було прийнято з істотним порушенням положень закону щодо затвердження регуляторних актів, суд зазначає про таке.
Як зазначено представником позивача, спірне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж водоохоронної зони та прибережної захисної смуги є регуляторним актом в розмінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки встановлює правила ведення господарської діяльності.
Надаючи правову оцінку вказаному доводу, суд зазначає про таке.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні повноваження, зокрема, щодо встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.
Згідно з частинами першої і шостої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.
Частиною дванадцятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначено, що регуляторний акт це:
- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;
- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом;
- регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти;
- регуляторна діяльність - діяльність, спрямована на підготовку, прийняття, відстеження результативності та перегляд регуляторних актів, яка здійснюється регуляторними органами, фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, територіальними громадами в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Зі змісту наведеної норми права слід дійти висновку, що лише за умови відповідності акта відповідного регуляторного органу системі визначених вимогам, він вважається регуляторним та до нього мають бути застосовані положення наведеного Закону.
3окрема, регуляторним актом може визнаватись як нормативно-правовий акт, так й інший офіційний письмовий документ суб`єкта владних повноважень, який відповідає сукупності певних ознак, зокрема таких як: 1) прийняття уповноваженим на це регуляторним органом; 2) встановлення, зміна чи скасування норм права (застосування неодноразово та щодо невизначеного кола осіб). Особливу увагу при визначенні акта регуляторним слід звертати на відносини, що є предметом регулювання цього акта, та його вплив на ці відносини.
Отже, лише за сукупної наявності всіх зазначених характеристик, відповідний акт є регуляторним та при його прийнятті уповноважений регуляторний орган повинен дотримуватись процедури, що встановлена Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Отже, суд зауважує, що для надання статусу регуляторного акту спірному рішенню, слід визначити правовідносини, що є предметом цього рішення.
Господарський кодекс України (далі - ГК України) у статті 1 визначає господарських відносин як відносини виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між суб`єктами господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.
При цьому, під господарською діяльністю відповідно до частини першої статті 2 ГК України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Відповідно до статей 42 та 52 ГК України визначено наступні види господарської діяльності: підприємництво - це господарська діяльність, що здійснюється для досягне економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку; некомерційна господарська діяльність - це господарська діяльність, що здійснюється без мети одержання прибутку.
На підставі аналізу наведених норм права слід дійти висновку, що державна регуляторна політика охоплює всі сфери та галузі, у яких можливе здійснення господарської та підприємницької діяльності, не забороненої законами України, та засоби державного регулювання такої діяльності, у яких держава будь-яким чином встановлює правила поведінки для суб?єктів господарювання.
Основними засобами регулюючого впливу держави є, зокрема: правила та процедури щодо входження на ринок і виходу з нього суб`єктів господарювання, їх створення та ліквідації; ліцензування певних видів господарської діяльності; дозвільна система на провадження певного виду господарської діяльності; правила та процедури, що регламентують певні види господарської діяльності, які не підпадають під дозвільну систему на провадження певного виду господарської діяльності; правила щодо обсягу та процедур подачі обов`язкової звітності; тарифне і нетарифне регулювання; організація державного контролю за господарською діяльністю; - отримання погоджень від органів державної влади або третіх осіб.
Таким чином, регулюючий вплив держави на діяльність суб`єктів господарювання поширюється на всі правовідносини між суб`єктами господарювання, які мають місце в законодавчо регульованій сфері, а також охоплює собою адміністративні відносини між ними та органами влади під час реалізації прав та обов`язків, передбачених актами законодавства.
Закон України «Про землеустрій» (далі Закон № 858-IV), визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування,
Згідно із статтею 1 Закону № 858-IV проект землеустрою - це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.
Відповідно до статті 47 Закону № 858-IV рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.
Як вже встановлювалося судом, спірним рішенням затверджено проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони.
А тому, на підставі вищезазначеного суд доходить висновку, що спірне рішення Дніпровської міської ради №260/14 від 22.12.2021 року «Про погодження та затвердження проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широкої» містить лише межі водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський.
Отже, вказане спірне рішення не є регуляторним актом, оскільки таке рішення не встановлює, не змінює та не скасовує норми права.
Також спірне рішення не має такої обов`язкової ознаки для віднесення його до регуляторного акта, як неодноразове застосовування, та фактично вичерпує свою дію з моменту здійснення встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широкої».
Щодо доводів представника позивача про те, що в проекті землеустрою, затвердженому рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 від 22.12.2021 року, відсутні належні обґрунтування розмірів водоохоронної зони та прибережної захисної смуги, суд зазначає про таке.
Загальні вимоги до змісту документації із землеустрою визначені в ст. 29 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року № 858-IV (далі - Закон №858-IV), згідно якої документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації (ч. 1 ст. 29 Закону №858-IV).
Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником (ч. 2 ст. 29 Закону №858-IV).
Документація із землеустрою у складі текстових матеріалів обов`язково містить пояснювальну записку, в якій зазначаються: підстава проведення землеустрою (у тому числі рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, на підставі якого здійснюється розроблення документації із землеустрою); основні відомості про об`єкт (об`єкти) землеустрою; використані розробником нормативно-правові акти з питань здійснення землеустрою; використані розробником норми і правила у сфері землеустрою; використані розробником документи Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель; використані розробником відомості Державного земельного кадастру, а також Державного реєстру земель у разі внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, сформовані до 2013 року; використані розробником відомості Державного картографо-геодезичного фонду; використана розробником затверджена містобудівна документація, а також викопіювання із такої документації; опис процедури виконання топографо-геодезичних робіт (у разі їх виконання); опис та обґрунтування проектного рішення; інформація про проведення ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою (у разі їх проведення); інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою будівлі, споруди та речові права на них (у разі формування земельних ділянок, внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру); інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою обмеження у використанні земель (у разі формування земельних ділянок, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про сформовану земельну ділянку, обмеження у використанні земель) із зазначенням підстави встановлення таких обмежень; виконавець робіт із землеустрою, його технічне і технологічне забезпечення; умови щодо зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок (у разі порушення ґрунтового покриву земельних ділянок у результаті реалізації проектного рішення); інформація про виконання передбачених законом вимог щодо погодження документації із землеустрою; інформація про дотримання вимог закону щодо погодження поділу, об?єднання, вилучення земельних ділянок; заява виконавця робіт із землеустрою про дотримання ним обмежень, встановлених статтею 28 цього Закону (ч. 3 ст. 29 Закону №858-IV).
До пояснювальної записки за рішенням розробника можуть бути додані документи, що підтверджують відомості (інформацію), наведені в ній (ч. 4 ст. 29 Закону №858-IV).
У графічній частині документації із землеустрою відображаються існуючі (за наявності) та проектні межі об`єктів землеустрою, відомості про які підлягають внесенню до Державного земельного кадастру відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», креслення технічних рішень (для робочих проектів землеустрою) (ч. 5 ст. 29 Закону №858-IV).
Виходячи з аналізу та змісту наведених норм, суд зазначає, що обґрунтування розмірів та меж об`єктів землеустрою (в даному випадку розміри водоохоронної зони та прибережної захисної смуги) є необхідним та значущим під час виготовлення документації із землеустрою.
Як стверджує представник позивача, проект землеустрою, який затверджено рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 від 22.12.2021 року, не містить належних обґрунтувань розмірів водоохоронної зони та прибережної захисної смуги.
Втім, суд не погоджується із такими доводами, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що в Проекті землеустрою наявна Пояснювальна записка та додатки до Пояснювальної записки.
В додатках до Пояснювальної записки, зокрема, містяться підрозділи: «Водоохоронна зона» та «Землі водного фонду прибережна захисна смуга (ПЗС)».
У підрозділі «Водоохоронна зона» зазначено, що у відповідності до п. 6 Порядку, межі водоохоронних зон встановлюються з урахуванням: рельєфу місцевості, затоплення, підтоплення, інтенсивності берегоруйнування, конструкції інженерного захисту берега; цільового призначення земель, що входять до складу водоохоронної зони.
Проектна зовнішня межа водоохоронної зони встановлена з прив`язкою до наявних конкретних умов забудови, локальних вододільних і містобудівних рубежів і проходить із заходу на схід з прив`язкою до узбіччя проїзду, огороджень садибних ділянок.
Ширина водоохоронної зони в створі ділянки проектування має мінімальну ширину 42 м, максимальну 158 м.
Площа водоохоронної зони складає 8,3569 га.
Довжина зовнішньої межі водоохоронної зони, що встановлюється проектом 980,20 м.
Схемою планувальних обмежень території генерального плану м. Дніпра (затверджено рішенням Дніпропетровської міської ради від 25.07.07 № 2/17 із внесеними змінами згідно з проектом внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра, що затверджено рішенням Дніпровської міської ради від 25.03.2020 №108/55) межа прибережної захисної смуги запроектована по межі території садибної забудови.
Середньозважена ширина прибережної захисної смуги на ділянці проектування, що відповідає містобудівній документації генеральному плану м. Дніпра, становить 36 м.
Площа прибережної захисної смуги складає 3,4325 га.
Довжина зовнішньої межі прибережної захисної смуги, що встановлюється проектом - 995,12 м.
Таким чином, суд зазначає, що у проекті землеустрою, який затверджено рішенням Дніпровської міської ради № 260/14 від 22.12.2021 року, наявне належне обґрунтування розмірів водоохоронної зони та прибережної захисної смуги, які визначені у додатках до Пояснювальної записки, а саме в підрозділах: «Водоохоронна зона» та «Землі водного фонду прибережна захисна смуга (ПЗС)».
Так само, суд вважає безпідставними доводи представника позивача, що прибережна захисна смуга повинна обов`язково охоплювати повністю водний об`єкт і не може бути розроблена відносно частини прибережної території.
Суд зазначає, що ані Водний кодекс України, ані Земельний кодекс України не містять застережень щодо заборони розробляти прибережну захисну смугу на частині прибережної території.
Більш того, так обмеження призведе до неможливості визначити прибережну захисну смугу навколо водних об`єктів, які мають величезні площі (наприклад річки Дніпро, Дунай, Південний Біг тощо) або розташовані на території різних населених пунктів та навіть країн.
Щодо дотримання відповідачем вимог пункту 1-2 Розділу ІХ Прикінцеві положення Закону України «Про землеустрій» суд зазначає, що вказаний пункт містить вимоги щодо включення до складу проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронних зон інформації про наявність у межах земельної ділянки територій об`єктів культурної всесвітньої спадщини, буферних зон, історико-культурних заповідників та історико-культурних заповідних територій, пам`яток культурної спадщини, їх зон охорони, історичних ареалів населених місць та охоронюваних археологічних територій, а також про обмеження у використанні земельної ділянки, надана центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Враховуючи спірні правовідносини, які є предметом розгляду вказаної справи, суд акцентує увагу і на наступному.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 393 затверджено Положення про Державне агентство водних ресурсів України (далі Положення №393).
Державне агентство водних ресурсів України (Держводагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів (п. 1 Положення №383).
Держводагентство відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: погоджує договори оренди та паспорти водних об`єктів та здійснює паспортизацію річок і джерел питного водопостачання (п. 4 Положення №383).
Держводагентство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.7 Положення №383).
Міністерством екології та природних ресурсів України прийнято наказ від 18.03.2013 року за № 99, затверджено Порядок розроблення паспорта водного об`єкта (далі Порядок №99).
Згідно із пунктом 4 Порядку №99, паспорт водного об`єкта розробляється за формою, наведеною у додатку до цього Порядку, і складається із короткої пояснювальної записки, де зазначаються:
назва водного об`єкта;
назва річки (водотоку) на якій (якому) розташований водний об`єкт, басейн річки;
місцезнаходження водного об`єкта;
місцезнаходження греблі (у разі наявності), відстань від гирла річки до греблі;
призначення водного об`єкта (водосховища, ставка) відповідно до проєкту будівництва;
тип водного об`єкта (русловий/нерусловий);
вид експлуатації (у каскаді / ізольовано, з можливістю / без можливості регулювання рівня води);
вид регулювання стоку (сезонний/річний/багаторічний);
наявність правил експлуатації водного об`єкта;
власник/балансоутримувач/користувач гідротехнічної споруди.
Згідно пунктів 6, 7 Порядку №99, паспорт водного об`єкта розробляється в чотирьох примірниках, які зберігаються по одному: в басейновому управлінні водних ресурсів, Держводагентстві, у розпорядника земельної ділянки під водою, а також надається користувачу.
Паспорт водного об`єкта підлягає коригуванню кожні 15 років, а також у разі змін технічних параметрів водного об`єкта і гідротехнічних споруд.
Враховуючи викладене, суд робить висновок, що Держводагентство (в даному випадку регіональний офіс водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України) є належним та компетентним органом, який має відповідне (переважне) право щодо визначення статусу, зокрема, водних об`єктів.
Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, Регіональний офіс водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України у Дніпропетровській області своїм листом від 24.06.2021 №1087/03-21 надав інформацію про водний об`єкт, який розташований на території проектування, а саме зазначив:
притокою каналу Лівобережний (іншими словами приурочений до каналу «Лівобережний», іншими словами підпорядкований; іншими словами - входить до каналу «Лівобережний») є менший дренажно-паводковий канал «Московський» (ДПК «Московський»), й протікає через озеро Московське;
колишнє озеро «Московський», яке історично розташовувалось в районі проектування престало таким бути, тобто втратило, ознаки водного об`єкту типу «озеро» в результаті антропогенного втручання реконструкції, його самого та будівництва вказаної системи каналів у 1980-х роках;
сучасне озеро Московське є котлованом, це штучно створений водний об`єкт, який утоврився внаслідок будівництва каналу Лівобережний.
Таким чином, суд вказує, що Регіональний офіс водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, як офіційне джерело визначення статусу водного об`єкта, надало відповідь, що «озеро Московське» є саме розширеним плесом ДПК «Московський».
В той же час, в матеріалах справи містяться експертні висновки, зокрема, щодо питання визначення статусу (назви) водного об`єкта («озеро Московське»; «розширене плесо ДПК «Московський»), а саме: висновок щодо міської водойми «Озеро Московське» (м. Дніпро), виготовлений експертом завідувачем кафедри водних біоресурсів та аквакультури ДДАЕУ, доктором біологічних наук, професором Романом Новіцьким; науково-експертний висновок Центральної геофізичної обсерваторії ім. Бориса Срезневського №64-к від 20.04.2023 року; науково-експертний висновок Національної академії аграрних наук Інституту водних проблем і меліорації від 21.09.2023 року; висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи №0014 від 15.06.2023 року, виготовлений судовим експертом Лампікою Т.В.
Дослідивши зміст зазначених експертних висновків, суд зазначає, що висновком щодо міської водойми «Озеро Московське» (м. Дніпро), що виготовлений експертом завідувачем кафедри водних біоресурсів та аквакультури ДДАЕУ, доктором біологічних наук, професором Романом Новіцьким та висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи №0014 від 15.06.2023 року, виготовлений судовим експертом Лампікою Т.В. фактично встановлено наявність природного водного об`єкта озеро Московське.
В той же час, суд зазначає, що висновками експертиз, а саме: науково-експертним висновком Центральної геофізичної обсерваторії ім. Бориса Срезневського №64-к від 20.04.2023 року та науково-експертним висновком Національної академії аграрних наук Інституту водних проблем і меліорації від 21.09.2023 року, зокрема, встановлено, що Водний об`єкт плесо Ломівське, що розташоване на території Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпро Дніпропетровської області, не є озером. Водний об`єкт плесо Ломівське, який було утворено на місці колишнього озера «Московське», мав та має статус «канал».
Тобто, суд робить висновок, що в матеріалах справи є протилежні за своє суттю (щодо питання визначення статусу (назви) водного об`єкта «озеро Московське» або «розширене плесо ДПК «Московський») висновки експертиз.
Вказані висновки зроблені фахівцями в різних галузях науки, а самі висновки базуються на різних методах дослідження та використаних джерелах та матеріалах.
Втім, слід зазначити, що суд не наділений компетенцією визначати (вибирати), який із вказаних висновків є правильним та містить вірні твердження.
Суд наголошує, в даному випадку, для визначення статусу (назви) водного об`єкту, суд повинен керуватися не експертними висновками або іншими фаховими думками різних спеціалістів, а враховувати лише інформацію, отриману від відповідних компетентних органів влади, або яка міститься в офіційних документах.
Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявна інформація відповідного компетентного органу - лист Регіонального офісу водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України у Дніпропетровській області від 24.06.2021 №1087/03-21 - про статус водного об`єкту і єдиним документом, який зміг би цю інформацію спростувати є, як зазначено вище, паспорт водного об`єкту.
Проте, під час розгляду справи, паспорт водного об`єкту - озеро Московське або розширене плесо ДПК Московське до суду не надано, а Регіональний офіс водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України у Дніпропетровській області повідомив в листі від 24.06.2021 №1087/03-21, що паспорт водного об`єкту не розроблявся.
Так само, не можуть бути взяті судом до уваги і послання учасників справи на дані Публічної кадастрової карти України, історичних карт міста Катеринослав, інформації КЗК «Дніпропетровський національний історичний музей імені Д.І. Яворницького ДОР», а також зовнішнього вигляду водного об`єкту.
При цьому, суд акцентує увагу на тому, що визначення статусу водного об`єкту - озеро чи плесо, не впливає в даному випадку на правомірність оскаржуваного рішення, оскільки діюче законодавство (Водний кодекс України, Земельний кодекс України) дозволяє встановити межу прибережно-захисної смуги в межах населених пунктів, з урахуванням містобудівної документації (що було зроблено в цій справі) і статус водного об`єкту не має значення.
Попри це, суд наголошує, що предметом розгляду цієї справи є вирішення питання відповідності чи невідповідності Проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широкої, розроблений ФОП ОСОБА_2 вимогам закону.
А тому, суд робить акцент, що питання обґрунтованості інформації щодо назви (статусу) водного об`єкта, який зазначено у листі Регіонального офісу водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України у Дніпропетровській області від 24.06.2021 №1087/03-21 не є предметом розгляду даної справи.
Надаючи правову оцінку правомірності, законності та обґрунтованості спірного рішення Дніпровської міської ради №260/14 від 22.12.2021 року, суд зауважує на наступному.
Встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів згідно з пунктом в) частини першої статті 183 ЗК України відноситься до основних завдань землеустрою.
Землеустрій відповідно до пункту г) частини першої статті 184 ЗК України передбачає обґрунтування встановлення меж територій з особливими природоохоронними, рекреаційними і заповідними режимами.
Відповідно до частини першої статті 185 ЗК України землеустрій здійснюється суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим і місцевих бюджетів, а також коштів громадян та юридичних осіб.
Проекти землеустрою погоджуються та затверджуються в порядку, вказаному в частині третій статті 186 ЗК України.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 186 Земельного кодексу України, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів погоджуються з власниками, користувачами земельних ділянок, що включаються до території природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів без їх вилучення, крім випадків, коли обмеження безпосередньо встановлені законом або прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів погоджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища (у разі наявності територій чи об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, земель оздоровчого, рекреаційного призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон), органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом відповідної обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища (у разі наявності територій чи об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення).
Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

При цьому, частинами 7, 8 статті 186 Земельного кодексу України визначено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії таких висновків є необмеженим.

Підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідно до ч.ч.9, 10 ст.186 Земельного кодексу України Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, визначеного Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами чи організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз чи робіт.

Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження такої документації іншими органами.

Висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Таким чином, ст.186 Земельного кодексу України передбачено два альтернативні варіанти рішень, які можуть бути винесені відповідним органом за результатами розгляду проекту про погодження та затвердження землеустрою, а саме: про погодження та затвердження цього проекту або про відмову в його погодженні та затвердженні.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне надати правову оцінку відповідності спірному проекту про погодження та затвердження землеустрою приписам Закону України «Про землеустрій» №858-IV від 22.05.2003 року (далі - Закон №858-IV).

Серед видів документації із землеустрою пунктом в частині другої статті 25 Закону №858-IV (в редакції чинній на час розроблення та погодження проекту землеустрою) передбачено проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення.

Відповідно до статті 29 Закону №858-IV (в редакції чинній на час розроблення та погодження проекту землеустрою), документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації.

Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.

Відповідно до статті 47 Закону №858-IV, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою: а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу; б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму; в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини; г) проведення науково-дослідних робіт; ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг; д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків - пам`яток садово-паркового мистецтва та зоологічних парків можуть розроблятися лише на землях та земельних ділянках, що включаються до складу таких територій без вилучення у землевласників та землекористувачів.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів включають:

а) завдання на складання проекту землеустрою; б) пояснювальну записку; в) характеристику території із встановленням режиму використання земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; ґ) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування; д) витяг з графічної частини відповідної містобудівної документації з позначеними межами водоохоронної зони, прибережної захисної смуги, пляжної зони (за наявності); е) інформацію про перспективний стан використання та охорони земель у межах адміністративно-територіальної одиниці, яка є складовою схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель відповідної адміністративно-територіальної одиниці (за наявності); є) план організації території з відображенням угідь, землевласників і землекористувачів, у тому числі земельних ділянок, щодо яких встановлені обмеження у використанні; ж) план меж земельних ділянок, що включаються до території природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, водного фонду та водоохоронних зон, меж обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів без їх вилучення у землевласників та землекористувачів; з) креслення перенесення в натуру (на місцевість) меж території оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення та земель водного фонду та водоохоронних зон, меж обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; и) акт перенесення в натуру (на місцевість) меж території оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, меж обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів у натурі (на місцевості).

Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, що розробляється з метою внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі та режими використання земель у межах територій пам`яток культурної спадщини, історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, охоронюваних археологічних територій, зон охорони, буферних зон, історичних ареалів населених місць, територій об`єктів культурної всесвітньої спадщини, розробляється у складі науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини, крім випадків розроблення таких проектів з метою внесення до Державного земельного кадастру відомостей про обмеження у використанні земель, встановлені до набрання чинності цією частиною.

Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, що розробляється з метою внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі та режими використання земель, щодо яких відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлюються обмеження у використанні земель, включає: а) завдання на складання проекту землеустрою; б) пояснювальну записку; в) характеристику території із встановленням режиму використання земель, на яких розташовані об`єкти культурної всесвітньої спадщини, пам`ятки культурної спадщини, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби, зони охорони, буферні зони, історичні ареали населених місць; г) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування;

ґ) перелік обмежень у використанні земельних ділянок; д) перелік земельних ділянок, на які поширюється дія зони обмеження у використанні земельних ділянок; е) відомості обчислення площі зони обмеження, у тому числі каталог координат.

Межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон встановлюються і по суходолу, і по водному простору.

Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.

Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.

Судом встановлено, що у складі проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» в районі вул. Широка в м. Дніпро Дніпровської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, виготовленого ФОП ОСОБА_2 , містяться наступні матеріали: титульна сторінка; зміст; завдання на розроблення проекту землеустрою затвердженого гр. ОСОБА_1 від 17.06.2021; пояснювальна записка підписана сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_2 .

Додатки до пояснювальної записки: лист Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області № 1085/03-21 від 23.06.2021 «Про надання інформації»; характеристика території із встановленням режиму використання земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель; таблиця 4 Перелік земельних ділянок, включених до складу водоохоронної зони; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування: схема розташування; пояснювальна записка; журнал польових вимірів; схема розташування земельної ділянки; схема прив`язки базової станції до пунктів державної геодезичної мережі (дгм); схема GNSS - спостереження кутів повороту меж земельної ділянки водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широка м. Дніпро; схема GNSS - спостереження кутів повороту меж земельної ділянки прибережної захисної смуги розширеного плеса Д11К «Московський» у районі вул. Широка м. Дніпро; відомість виміряних та вихідних координат кутів повороту меж земельної ділянки з оцінкою точності водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широка у м. Дніпро; копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 3639 від 19.08.2021 р.; копія листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 28-28-0.20-467/70-18 від 20.08.2018 «Про реєстрацію апаратури СРНС»; копія виписки координат та висот пунктів ДГМ із Банку геодезичних даних; копія кваліфікаційного сертифіката інженера-геодезиста виданого ОСОБА_6 № 010528 від 05.04.2013; копія свідоцтва про підвищення кваліфікації інженера-геодезиста виданого ОСОБА_6 № ІГ 02070743/000493-21 від 11.05.2021; схема проектних планувальних обмежень; довідка містобудівного кадастру, 2020; викопіювання з Генерального плану розвитку міста М 1: 5 000; дані містобудівного кадастру Планшети: М 1:2 000; схема визначених червоних ліній; гідротехнічні заходи, дощова каналізація; план організації території; план меж земельних ділянок, що включаються до території водоохоронної зони, меж обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів без їх вилучення у землевласників та землекористувачів; каталоги координат кутів повороту межі водоохоронної зони до плану меж земельних ділянок, що включаються до території водоохоронної зони; план меж земельних ділянок, що включаються до території земель водного фонду (ПЗС), меж обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів без їх вилучення у землевласників та землекористувачів; каталоги координат кутів повороту межі прибережної захисної смуги до плану меж земельних ділянок, що включаються до території земель водного фонду; креслення перенесення в натуру (на місцевість) меж територій водоохоронної зони; креслення перенесення в натуру (на місцевість) меж території земель водного фонду (ПЗС); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж території водоохоронної зони, меж зони обмеження у використанні земель в районі вул. Широка в м. Дніпро на території Дніпровської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (без дати); лист ДТЕК Дніпровські електромережі від 20.10.2021 № 44462/1001; список межових знаків, переданих на зберігання; акт перенесення в натуру (на місцевість) меж і території земель водного фонду (прибережної захисної смуги), меж зони обмеження у використанні земель в районі вул. Широка в м. Дніпро Дніпровської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (без дати); список межових знаків, переданих на зберігання; перелік обмежень у використанні земельних ділянок, розташованих в районі вул. Широка в м. Дніпро Дніпровської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області; копія листа Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №25/7-11/19432-21 від 13.09.2021; копія листа Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №25/7-11/19527-21 від 14.09.2021; лист коригування; копія листа Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 25/7-11/21346-21 від 06.10.2021; копія кваліфікаційного сертифікату відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єкта архітектури виданого ОСОБА_7 № 0097558 від 09.04.2014; копія свідоцтва інженера-проектувальника виданого ОСОБА_7 № НОМЕР_1 від 23.08.2019; копія кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника виданого ОСОБА_2 № 010488 від 17.08.2016; копія свідоцтва про підвищення кваліфікації інженера-землевпорядника виданого ОСОБА_2 № ІЗ 02070743/000347-20 від 30.06.2020.

Отже, враховуючи надану вище документацію, суд робить висновок, що у проекті землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» в районі вул. Широка в м. Дніпро Дніпровської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області є в наявності всі матеріали передбачені статті 47 Закону №858-IV.

Також, судом встановлено, що проект землеустрою погоджений Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України від 06.10.2021 року № 25/7-11/21346-21.

Згідно схеми проектних планувальних обмежень генерального плану розвитку м. Дніпро, затвердженого рішеннями Дніпровської міської ради № 108/55 від 25.03.2020 р. та № 84/60 від 02.09.2020 р., межа прибережної захисної смуги запроектована по межі території забудови.

Враховуючи встановлене, суд також вважає за необхідне зазначити і про таке.

Як вже зазналося судом, ухвалою від 28.09.2022 року в адміністративній справі №160/7238/22 було призначено судову експертизу з питань землеустрою.

На розгляд експерта поставлено наступні питання:

- Чи відповідає розроблена документація із землеустрою, а саме: проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широкої та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування?

- Якщо не відповідає, то в чому належать відмінності?

Проведення судової експертизи з питань землеустрою доручити Дніпропетровському науково-дослідному.

25.08.2023 року на адресу суду від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надано висновок експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою №6106-22 від 16.08.2023 року.

Змістом висновку експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою №6106-22 від 16.08.2023 року, що виготовлений Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз зазначено наступне.

За результатами дослідження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» в районі вул. Широка в м. Дніпро Дніпровської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, виготовленого ФОП ОСОБА_2 , за змістом не виявлено невідповідностей згідно з вимогами земельного законодавства та інших нормативних документів з питань землеустрою та землекористування.

При дослідженні проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» в районі вул. Широка в м. Дніпро Дніпровської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області виготовленого, ФОП ОСОБА_2 , за змістом встановлено наступне.

Статтею 88 Водного кодексу України визначено, що у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів.

Згідно схеми проектних планувальних обмежень Генерального плану розвитку м. Дніпра, затвердженого рішеннями Дніпровської міської ради № 108/55 від 25.03.2020 року та № 84/60 від 02.09.2020 року, межа прибережної захисної смуги запроектована по межі території забудови.

Проектом землеустрою передбачено, що водоохоронна зона, прибережна захисна 14 смуга запроектовані з урахуванням Генерального плану розвитку м. Дніпра затвердженого рішеннями Дніпровської міської ради № 108/55 від 25.03.2020 року та № 84/60 від 02.09.2020 року Додаток № 1.

Проект землеустрою погоджений Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України (МІНДОВКІЛЛЯ) від 06.10.2021 № 25/7-11/21346-21.

За результатами дослідження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» в районі вул. Широка в м. Дніпро Дніпровської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, виготовленого ФОП ОСОБА_2 , за змістом не виявлено невідповідностей згідно з вимогами земельного законодавства та інших нормативних документів з питань землеустрою та землекористування.

При дослідженні проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» в районі вул. Широка в м. Дніпро Дніпровської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, виготовленого ФОП ОСОБА_2 , щодо правил оформлення невідповідностей нормативно-технічної документації із землеустрою не виявлено.

Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» в районі вул. Широка в м. Дніпро Дніпровської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, виготовленого ФОП ОСОБА_2 , не підлягав державній експертизі землевпорядної документації у зв`язку з втратою чинності Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» на підставі Закону № 1423- IX від 28.04.2021.

Враховуючи вище проведений аналіз, співставлення, синтез усіх вихідних даних експертом отримано наступні результати дослідження.

1. Наданий на дослідження проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» в районі вул. Широка в м. Дніпро Дніпровської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, виготовлений ФОП ОСОБА_2 , та його затвердження відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.

2. При дослідження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» в районі вул. Широка в м. Дніпро Дніпровської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, виготовленого ФОП ОСОБА_2 , щодо складу, змісту та правил оформлення невідповідностей нормативно-технічної документації із землеустрою не виявлено.

Таким чином, висновки експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою №6106-22 від 16.08.2023 року всебічно та повністю підтверджують висновки суду, викладені вище.

Таким чином, суд, враховуючи викладене у сукупності, доходить висновку, що проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» в районі вул. Широка в м. Дніпро Дніпровської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та його затвердження відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.

Щодо доводів представника позивача та третьої особи про те, що суд повинен не брати до уваги надану до суду копію Генерального плану міста Дніпра в електронному вигляді, оскільки такий доказ поставлений під сумнів представником позивача (поданий електронний докази (код електронного доказу містить цифровий підпис лише однієї особи (не розробників проекту) хоча підписантами відповідних документів повинно бути всі архітектори проекту; зміст документів має відмінності від раніше оприлюднених; документи не містять інформацію про примірники, архів номери, тощо), суд зазначає про таке.

Відповідаючи на доводи представника позивача та третьої особи, суд зазначає про таке.

Як встановлено судом, представником відповідача було подано до суду витребувані у Дніпровської міської ради докази, а саме: завірену копію Генерального плану міста Дніпра та копію комплексного плану просторового розвитку території Територіальної громади міста Дніпра у електронному вигляді.

Відтак, суд зазначає про таке.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. (ч.1 ст. 72 КАС України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1,2 ст. 73 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст. 75 КАС України).

Тобто, на думку суду, доказом є перш за все дані (зміст) документів, на підставі яких суд може визначити та встановити наявність або відсутність тих чи інших обставин та фактів.

Суд зауважує, що під час дослідження паперової копії Генерального плану міста Дніпра; комплексного плану просторового розвитку території Територіальної громади міста Дніпра та їх копій у електронному вигляді, встановлено, що зміст паперових та електронних копій зазначених документів, в частині досліджуємих спірних питань, фактично не відрізняється.

А представником позивача не зазначено, в якій частині (або повністю) зміст копії Генерального плану міста Дніпра в електронному вигляді не відповідає раніше оприлюдненому Генеральному плану міста Дніпра (паперова копія).

Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права.

Отже, висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд визначає у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з усіх обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №916/3027/21.

Окремо, суд звертає увагу, що не є порушенням норм процесуального права не дослідження оригіналу паперового доказу за наявності в матеріалах справи електронної копії цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу. (Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20).

Отже, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року по справі №916/3027/21, а також висновки, викладених у постановах Верховного Суду, суд доходить висновку, що надана до суду копія Генерального плану міста Дніпра в електронному вигляді є доказом, який може бути прийнято судом до уваги.

Насамкінець, суд окремо акцентує увагу на тому, що відповідно до статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, однією з підстав для перегляду судового рішень за нововиявленими або виключними обставинами є встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі. (п. 2 ч.1 ст. 361 КАС України).

Отже, у випадку встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами. (ч. 1 ст. 362 КАС України).

Окремо суд надає оцінку доводам представника третьої особи - Громадська організація «Платформа Громадський контроль», що спірний Проект землеустрою розроблено з урахуванням містобудівної документації, яка скасована.

Судом встановлено, що під час виникнення та існування спірних правовідносин Проект землеустрою був замовлений та затверджений з урахуванням містобудівної документації - Генерального плану розвитку міста Дніпра, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 25.07.2007 року № 2/17, зі змінами згідно рішень Дніпровської міської ради від 25.03.2020 року № 108/55 та від 02.09.2020 № 84/60. При цьому рішенням від 02.09.2020 № 84/60 було визнано рішення Дніпровської міської ради від 25.03.2020 року № 108/55 таким, що втратило чинність.

Також судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2023 року у справі № 160/19750/22, яке набрало чинності 30.11.2023 року, визнано протиправним та нечинним пункт 1 рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року № 84/60 «Про затвердження проекту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра».

21.02.2024 року Дніпровською міською радою прийнято рішення № 74/47 «Про затвердження проекту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра», яким згідно схеми проектних планувальних обмежень розміри прибережно-захисної смуги біля водного об`єкту з назвою озеро Московське залишено в розмірах прибережно-захисної смуги, затверджених рішеннями Дніпровської міської ради № 108/55 та 84/60.

Вирішуючи означене спірне питання, суд зазначає, що згідно схеми проектних планувальних обмежень Генерального плану м. Дніпра, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради № 74/47 від 21.02.2024 року, межа прибережної захисної смуги в спірному питанні, повністю відповідає межам прибережної захисної смуги, визначеної у схемах проектних планувальних обмежень Генерального плану розвитку м. Дніпра, затверджених рішеннями Дніпровської міської ради № 108/55 від 25.03.2020 року та № 84/60 від 02.09.2020 року і у суду відсутні підстави вважати інше.

Тобто, враховуючи вказане, судом встановлено, що як на момент складення та затвердження Проекту землеустрою, так і на момент прийняття рішення суду у цій справі, межа прибережної захисної смуги, запроектована у спірному Проекті землеустрою, встановлена по межі території забудови, що відповідає Генеральному плану розвитку м. Дніпра, як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час винесення судом рішення.

Суд акцентує увагу саме на зазначеному, оскільки фактично спірним питанням є правомірність визначення межі прибережної захисної смуги, яка визначена у спірному Проекті землеустрою, і вказана межа, повинна відповідати Генеральному плану м. Дніпро.

Також, суд врахував, що в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2023 року у справі № 160/19750/22 не надавалась оцінка змінам до генерального плану м. Дніпра, в частині встановленої водоохоронної зони біля водного об`єкту з історичною назвою «озеро Московське» і встановлення такого розміру прибережно-захисної смуги протиправним не визнавалось.

Окрім зазначеного, враховуючи характер та сутність спірних правовідносин, суд зазначає про таке.

Як вже встановлювалося судом, відповідно до Положення Дніпропетровської обласної організації Всеукраїнської екологічної ліги», головною метою діяльності ДОО ВЕЛ є, зокрема, радикальне поліпшення екологічної ситуації м. Дніпро та Дніпропетровської області, формування нового природоохоронного світогляду, забезпечення екологічних прав громадян, захист екологічних, соціальних, економічних та спільних інтересів членів ДОО ВЕЛ. Метою звернення Громадської організації «Дніпропетровська обласна організація Всеукраїнської екологічної ліги» до суду є захист екології та збереження природних рекреаційних територій, про що останнім зазначено у своїй позовній заяві.

Предметом спору є рішення Дніпровської міської ради №260/14 від 22.12.2021 року «Про погодження та затвердження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі вул. Широкої».

Отже, враховуючи особу позивача, мету його звернення до суду та предмет спору, суд, розглядаючи вказаний спір та приймаючи рішення у вказаній справі, також повинен врахувати «значний суспільний інтерес» під час вирішення спірного питання.

Так, суд зазначає, що Верховний Суд в ухвалі від 05.04.2021 у справі № 420/8512/20 роз`яснив поняття «значний суспільний інтерес».

Так, поняття «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про основи містобудування» до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

Отже, затвердження генеральних планів забудови віднесене до виключної компетенції представницького органу місцевого самоврядування - відповідної ради.

Статтею 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Таким чином, суд вказує, що обов`язковою умовою розробленого та затвердженого Генерального плану населеного пункту є його відповідність інтересам відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, а тому, до того моменту, коли в установленому законом порядку інше не буде доведено, у суду відсутні підстави вважати, що вказана умова не дотримана.

Як встановлено судом, Проектом землеустрою, який затверджено спірним рішенням, передбачено, що межа прибережної захисної смуги, запроектована з урахуванням Генерального плану розвитку м. Дніпра, затвердженого рішеннями Дніпровської міської ради № 108/55 від 25.03.2020 року та № 84/60 від 02.09.2020 року.

Згідно схеми проектних планувальних обмежень Генерального плану розвитку м. Дніпра, затвердженого рішеннями Дніпровської міської ради № 108/55 від 25.03.2020 року та № 84/60 від 02.09.2020 року, межа прибережної захисної смуги водного об`єкту з історичною назвою «озеро Московське» запроектована по межі території забудови.

Також судом встановлено, що згідно схеми проектних планувальних обмежень Генерального плану м. Дніпра, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради № 74/47 від 21.02.2024 року, межа прибережної захисної смуги повністю відповідає межам прибережної захисної смуги, визначених у схемам проектних планувальних обмежень Генерального плану розвитку м. Дніпра, затверджених рішеннями Дніпровської міської ради № 108/55 від 25.03.2020 року та № 84/60 від 02.09.2020 року, і у суду відсутні підстави вважати інше.

Тобто, враховуючи те, що генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, суд робить висновок, що як на момент складення та затвердження Проекту землеустрою, так і на момент прийняття рішення суду у цій справі, межа прибережної захисної смуги, запроектована у спірному Проекті землеустрою, встановлена по межі території забудови, що відповідає генеральному плану розвитку м. Дніпро.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірне рішення прийнято з урахуванням суспільного інтересу.

У відповідності до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з вимогами ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваного рішення суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем надано докази на підтвердження законності спірного рішення.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд окремо вказує, що представником ОСОБА_1 на виконання ч. 7 ст. 139 КАС України до закінчення судових дебатів зроблено заяву, що суду будуть надані додаткові докази понесення третьою особою витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи зміст вказаної заяви, суд зазначає, що вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу в даному випадку буде розглянуто в порядку ст. 252 КАС України, шляхом винесення додаткового рішення у вказаній справі.

Керуючись ст. ст.139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Громадської організації «Дніпропетровська обласна організація Всеукраїнської екологічної ліги» до Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15 березня 2024 року.

Суддя В.В. Горбалінський