Справа № 340/10038/23
Суддя: Т.М. КАРМАЗИНА
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/10038/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_1 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за січень 2023 року із розрахунку 100000 (сто тисяч) грн на місяць та грошового забезпечення за серпень та вересень 2023 року у належному розмірі;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_1 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткову грошову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за січень 2023 року із розрахунку 100000 (сто тисяч) грн на місяць;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_1 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за серпень та вересень 2023 року у розмірі середнього заробітку, та виплати недоплачений розмір, із урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалась на те, що під час проходження військової служби 30.07.2023 року позивач отримав травму у вигляді крайового відривного перелому латерального відростку лівої великогомілкової кістки з тимчасовим порушенням функції. Рішенням військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_4 зазначена травма класифікована, як травма тяжкого ступеню. Згідно довідки ВЛК травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб - потребує відпустки за станом здоров`я. З 03 серпня 2023 року, згідно зазначеного висновку ВЛК, позивачу надано відпустку за станом здоров`я на 30 календарних днів. З 01.09.2023 по 26.09.2023 позивач перебував на стаціонарному та реабілітаційному лікуванні в лікувально-діагностичному центрі в приватному підприємстві Приватна виробнича фірма Ацинус (ліцензія Міністерства охорони здоров`я АЕ № 196356 від 13.02.2013 року). Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 30.09.2023 року № 27 старшого солдата ОСОБА_1 , оператора 1 відділення протитанкових керованих ракет 39 окремого стрілецького батальйону 56 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_5 , звільненого з займаної посади наказом Командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 2 липня 2023 року № 242-РС і зарахованого у розпорядження начальника Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, вважається таким, що з 01 жовтня 2023 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби в м. Кропивницький Кіровоградської області до Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. 3 01 жовтня 2023 року позивача виключено із списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 . Однак, виключивши позивача із списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , відповідачем не виплачено грошове забезпечення за серпень (виплата у вересні) та вересень (виплата у жовтні) 2023 року. Також, позивачу виплачено не у належному розмірі додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року № 168 за січень 2023 року.

Ухвалою судді від 11.12.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.18 19).

Представником відповідача надано відзив (а.с.22-27), в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.07.2023 року № 1651, позивач вибув у основну щорічну відпустку, строком на 15 діб (одна доба на проїзд) з 19.07.2023 року до 03.08.2023 року та зобов`язаний повернутися до військової частини НОМЕР_1 04.08.2023 року о 12-00. Згідно з рапортом ТВО командира взводу протитанкових керованих ракет військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_2 за вх. № 5456/331 від 04.08.2023 року старший солдат ОСОБА_1 оператор 1 відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет військової частини НОМЕР_1 не повернувся з основної щорічної відпустки, на телефонні дзвінки не відповідає та місцезнаходження його невідоме. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.08.2023 року № 1758 оголошено вважати позивача таким, що не повернувся з основної щорічної відпустки, та йому призупинено усі види грошового забезпечення, починаючи з 04.08.2023 року включно. На підстав рапорту ТВО командира взводу протитанкових керованих ракет військової частини НОМЕР_1 (вх. № 5456/331) та доповіді про неповернення зі щорічної основної відпустки старшого солдата ОСОБА_1 № 1481/192 від 04.08.2023 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1757 від 04.08.2023 року призначене службове розслідування стосовно порушення позивачем військової дисципліни. Згідно з актом службового розслідування від 16.08.2023 року позивача визнано таким, що з 04.08.2023 року не повернувся з щорічної основної відпустки до військової частини НОМЕР_1 та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 Про завершення службового розслідування № 1820 від 17.08.2023 року позивач притягнений до дисциплінарної відповідальності - оголошено сувору догану за нез`явлення з відпустки до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин (самовільне залишення місця несення служби). Додатково зазначив, що у позовній заяві вказано, що з 03.08.2023 року, згідно довідки Військово-лікарської комісії № 746 від 03.08.2023 року, позивачу надано відпустку за станом здоров`я на 30 календарних днів, проте відповідач з вищевказаними обставинами не погоджується, оскільки згідно з підпунктом 6.15 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу, установи), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. Отже, сам по собі висновок ВЛК не є документом, який свідчить про надання відпустки військовослужбовцю. Також зазначив, що довідка № 1258 від 26.09.2023, видана Приватним підприємством Приватна виробнича фірма Ацинус про перебування позивача на стаціонарному та реабілітаційному лікуванні в лікувально-діагностичному центрі з 01.09.2023 року по 26.09.2023 року, також не спростовує факт нез`явлення з відпустки до місця несення служби без поважних причин (самовільне залишення місця несення служби), оскільки жодним чином не підтверджує законні підстави відсутності позивача на військовій службі з 04.08.2023. Крім того, наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування не оскаржений і не скасований, в порядку та строки, визначені статтею 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. З дня повернення до військової частини 28.09.2023 року позивачу поновлено виплату грошового забезпечення, та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 25 від 28.09.2023 року нараховано і виплачено грошове забезпечення по день виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 27 від 30.09.2023 року. Таким чином, у серпні 2023 року позивачу нараховане та виплачене грошове забезпечення за 3 дні у період з 01.08.2023 по 03.08.2023, включно у розмірі 672 грн. 38 коп., а саме: 272 грн. 90 коп. - оклад; 58 грн. 06 коп. - оклад за військовим званням; 82 грн. 74 коп. - надбавка за вислугу років; 268 грн. 91 коп. - надбавка за особливості проходження служби. У вересні 2023 року позивачу нараховане та виплачене грошове забезпечення за 3 дні у період з 28.09.2023 по 30.09.2023, включно у розмірі 672 грн. 38 коп., а саме: 282 грн. 00 коп. - оклад; 60 грн. 00 коп. - оклад за військовим званням; 85 грн. 50 коп. - надбавка за вислугу років; 277 грн. 88 коп. - надбавка за особливості проходження служби. Також зазначив, що з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року, позивач увесь час перебував за місцем тимчасової дислокації відповідача на території Бориславського району Херсонської області. Згідно з наказом Головнокомандувача Збройних Сил України Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій №26 від 02.02.2023 року Бериславський район Херсонської області чи окремі його території не входять до переліку районів ведення бойових дій у січні 2023 року. Отже, вважає, що позивачу за січень 2023 року правомірно нарахована та виплачена додаткова винагорода передбачена Постановою № 168 від 28.02.2022 року у розмірі 30 000 пропорційно дням участі у заходах.

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив з 19.05.2022 до 01.10.2023 військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.30-42), що також не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.07.2023 року № 1651 "Про вибуття з військової частини" позивач вибув у основну щорічну відпустку, строком на 15 діб (одна доба на проїзд) з 19.07.2023 року до 03.08.2023 року та зобов`язаний повернутися до військової частини НОМЕР_1 04.08.2023 року о 12-00 (а.с.31).

Згідно з рапортом ТВО командира взводу протитанкових керованих ракет військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_2 за вх. № 5456/331 від 04.08.2023 старший солдат ОСОБА_1 не повернувся з основної щорічної відпустки, на телефонні дзвінки не відповідає та місцезнаходження його невідоме (а.с.32).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.08.2023 року № 1758 "Про припинення виплат" оголошено вважати позивача таким, що не повернувся з основної щорічної відпустки, та йому призупинено виплату усіх видів грошового забезпечення, починаючи з 04.08.2023 включно (а.с. 33).

На підстав рапорту ТВО командира взводу протитанкових керованих ракет військової частини НОМЕР_1 (вх. № 5456/331) та доповіді про неповернення зі щорічної основної відпустки старшого солдата ОСОБА_1 № 1481/192 від 04.08.2023 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1757 від 04.08.2023 року призначене службове розслідування стосовно порушення позивачем військової дисципліни (а.с.34-35).

Згідно з актом службового розслідування від 16.08.2023 позивача визнано таким, що з 04.08.2023 не повернувся з щорічної основної відпустки до військової частини НОМЕР_1 та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 Про результати службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності №1820 від 17.08.2023 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено сувору догану за нез`явлення з відпустки до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин (самовільне залишення місця несення служби) (а.с.36-39).

При цьому, позивач стверджує, що під час проходження військової служби 30.07.2023 отримав травму у вигляді крайового відривного перелому латерального відростку лівої великогомілкової кістки з тимчасовим порушенням функції.

Рішенням військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_4 зазначена травма класифікована, як травма тяжкого ступеню. Згідно довідки ВЛК травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб - потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів (а.с.6).

При цьому зазначив, що з 01.09.2023 по 26.09.2023 перебував на стаціонарному та реабілітаційному лікуванні в лікувально-діагностичному центрі в приватному підприємстві Приватна виробнича фірма Ацинус, що підтверджується довідкою вих. № 1258 (а.с.7).

Суд враховує подані позивачем докази, при цьому зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжує діяти.

Згідно частини першої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч.9 ст.1 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року №548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут).

Відповідно до частин 1, 2 Вступу до Статуту, цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Статтею 14 Статуту визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до статті 233 Статуту, збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

Згідно статті 234 Статуту, збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом: проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту; систематичного загартовування і фізичного розвитку; виконання санітарно-гігієнічних, протиепідемічних і лікувально-профілактичних заходів.

Статтею 246 Статуту визначено, що основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.

Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини, що встановлено статтею 254 Статуту.

Відповідно до вимог статті 260 Статуту, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва).

У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) до направлення військовослужбовця, який одержав травму (поранення, контузію, каліцтво), на лікування поза розташуванням військової частини, така довідка направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається протягом п`яти днів та у такий самий строк направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 261 Статуту передбачено, що про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до статті 262 Статуту, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України.

Відповідно до пункту 191 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (далі - Положення) відпустку може бути продовжено в разі затримки на шляху до місця проведення відпустки або неможливості виїзду з місця проведення відпустки внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу військовослужбовця, який прямує у відпустку або повертається з неї, на підставі документів, засвідчених посадовими особами, зазначеними в абзаці другому пункту 147 цього Положення, - на фактичний строк затримки, що підтверджується відповідними документами.

Право продовження військовослужбовцю відпустки належить начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проведення відпустки. Про строки і причини затримки начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки негайно повідомляє командира (начальника) військової частини, з якої прибув військовослужбовець, і робить відповідну позначку у відпускному квитку.

Відповідно до п.6.1 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України

14.08.2008 №402 (далі Положення №402), направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

Згідно п.6.5 розділу ІІ Положення №402 для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Військовослужбовці оглядаються ВЛК у закладах охорони здоров`я (установах) за територіальним принципом або за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки. (п.6.6 розділу ІІ Положення №402)

Відповідно до п.6.8 розділу ІІ Положення №402 на осіб, які проходять медичний огляд амбулаторно, заводиться Картка обстеження та медичного огляду, при стаціонарному огляді - медична карта стаціонарного хворого.

Згідно п.6.13 розділу ІІ Положення №402 на підставі постанови ВЛК відпустка для лікування у зв`язку з хворобою надається військовослужбовцям на 30 календарних днів, а за медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування - на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) продовжується ВЛК на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.

Відповідно до п.6.15 розділу ІІ Положення №402 відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу, установи), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.

Під час вибуття військовослужбовця у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) довідка ВЛК видається йому на руки. Після закінчення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці (крім курсантів ВВНЗ) за рішенням керівників ТЦК та СП можуть пройти повторний медичний огляд за місцем проведення відпустки для визначення придатності їх до військової служби або для вирішення питання про потребу у наданні відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва).

Отже, сама по собі постанова ВЛК не надає військовослужбовцеві відпустку для лікування за станом здоров`я автоматично, а є лише підставою для надання такої відпустки за рішенням відповідної посадової особи.

Позивач із рапортом про надання відпустки для лікування за станом здоров`я до відповідача не звертався.

До того ж, позивачем не надано докази його направлення під час перебування у відпустці на стаціонарне лікування начальником відповідного органу управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівником територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, ще й до приватного підприємства Приватна виробнича фірма Ацинус.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не надані докази оскарження ні наказу від 04.08.2023 року № 1758 "Про припинення виплат", ні наказу № 1820 від 17.08.2023 року.

Натомість відповідачем зазначено, що позивачем не оскаржувались дані накази, тому вони є чинними на момент винесення рішення у даній справі.

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року (далі Порядок 260) грошове забезпечення не виплачується зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відповідно до пункту 15 розділу XXXIV Порядку 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

При цьому, з дня повернення позивача до військової частини 28.09.2023 йому поновлено виплату грошового забезпечення, та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 25 від 28.09.2023 року нараховано і виплачено грошове забезпечення по день виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 27 від 30.09.2023 (а.с.41-42).

Так, позивачу, у серпні 2023 року нараховане та виплачене грошове забезпечення за 3 дні у період з 01.08.2023 по 03.08.2023, включно у розмірі 672 грн. 38 коп., а саме: 272 грн. 90 коп. - оклад; 58 грн. 06 коп. - оклад за військовим званням; 82 грн. 74 коп. - надбавка за вислугу років; 268 грн. 91 коп. - надбавка за особливості проходження служби, а також у вересні 2023 року нараховане та виплачене грошове забезпечення за 3 дні у період з 28.09.2023 по 30.09.2023, включно у розмірі 672 грн. 38 коп., а саме: 282 грн. 00 коп. - оклад; 60 грн. 00 коп. - оклад за військовим званням; 85 грн. 50 коп. - надбавка за вислугу років; 277 грн. 88 коп. - надбавка за особливості проходження служби, що підтверджується довідкою про заробітну плату позивача від 21.12.2023 № 1474/406 (а.с.43).

Таким чином, відповідачем правильно нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за серпень-вересень 2023 року.

Стосовно позовних вимог позивача щодо невиплати йому додаткової винагороди за січень 2023 року із розрахунку 100000 (сто тисяч) грн. на місяць, то суд зазначає наступне.

Згідно з ст.1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року N 2011-XII (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за N 745/32197, в редакції чинній на час виникнення правовідносин (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі Постанова №168, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті.

Пунктом 21 Постанови №168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень додаткової винагороди: наказ командира (начальника); безпосередня участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 від 28.02.2022, Міністр оборони України видав окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29 (далі Окреме доручення, застосовувалося по січень 2023 року включно), що узгоджується з пунктом 2-1 Постанови, який застосовується з 24.02.2022.

Зазначеним Окремим дорученням надано визначення термінів, застосованих у Постанові №168 від 28.02.2022 (зокрема, визначено поняття безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів), встановлено порядок визначення районів ведення бойових дій, визначено перелік документів, які є підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, встановлено порядок видання наказів про виплату додаткової винагороди тощо.

Відповідно до пункту 1 Окремого доручення під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем, у тому числі: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або Штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань зведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань зведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення зазначених заходів (а.с. 44).

Відповідно до пунктів 2, 3 Окремого доручення наказано на період дії воєнного стану військовослужбовцям встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням з військової служби).

Райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави-відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального-штабу Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець (а.с.44 зв. 45).

Згідно з пунктами 5 - 6 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі військових частини) - особовому складу військової частини;

керівника вищого органу військового управління командиром (начальником) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначити підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 3 до цього доручення) (а.с.45зв.).

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п.6) (а.с.45 зв.).

Отже, визначення конкретного розміру додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 у межах до 30 000,00 грн. або у межах до 100000,00 грн. є виключно повноваженнями суб`єкта владних повноважень. Видання наказів командиром військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування додаткової винагороди військовослужбовцям на підставі рапортів командирів їх підрозділів виключає будь-яку необ`єктивність та зловживання правами з боку командира військової частини.

Принагідно суд зазначає, що позивачем не подано рапортів (заяв) стосовно недоліків при складанні рапортів про його участь в бойових діях та/або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів.

З огляду на викладене, підставою для виплати підвищеної додаткової грошової винагороди до 100 000 грн. є безпосередня участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за фактичний час виконання ними цих службових обов`язків.

В той же час, представником позивача до суду не було надано доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або воєнних (бойових) діях у період з 01 січня по 31 січня 2023 року.

Крім того, відповідач зазначив, що з 01.01.2023 по 31.01.2023, позивач увесь час перебував за місцем тимчасової дислокації відповідача на території Бориславського району Херсонської області.

Згідно з наказом Головнокомандувача Збройних Сил України Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій № 26 від 02.02.2023 року Бериславський район Херсонської області чи окремі його території не входять до переліку районів ведення бойових дій у січні 2023 року (а.с.48).

Тобто позивачу у січні 2023 року правомірно було нараховано додаткову винагороду у розмірі 30000 грн. (а.с.43).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, відповідач довів правомірність виплачених сум грошового забезпечення позивача, зокрема й додаткової винагороди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Судових витрат, які підлягають розподілу на користь сторін не встановлено.

Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА