Справа № 160/1397/24
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2024 рокуСправа №160/1397/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу №160/1397/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
15.01.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати щомісячних грошових сум в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 з 01.10.2022 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити нарахування та виплату щомісячних грошових сум в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку та виплатити заборгованість ОСОБА_1 з 01.10.2022 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 17.08.1998 року є пенсіонером за віком та має інвалідність 3 групи, у зв`язку з травмою на виробництві, ступінь втрати професійної працездатності 40% безстроково. З 28.10.2016 року позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичним місцем проживання/перебування є м. Дніпро. У грудні 2021 року виїхав через державний кордон, з місця реєстрації внутрішньо переміщеної особи, до близьких у місто Донецьк, на територію яка тимчасово непідконтрольна владі України та з-за погіршення стану здоров`я не може повернутись у м. Дніпро, однак продовжує перебувати на території України, яка є окупованою. Перебуваючи в м. Донецьк, розраховував на отримання щомісячної страхової виплати, однак з жовтня 2022 року позивачу припинено страхові виплати. Згідно відповіді відповідача, особова справа з 01.01.2023 року знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Після проведеної верифікації відповідно до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» позивачу було припинено нарахування щомісячної страхової виплати до з`ясування місцезнаходження. Стверджує, що припинення страхових виплат, призначених позивачу у зв`язку з трудовим каліцтвом, лише за самим фактом перетину кордону України є необґрунтованим і таким, що порушує конституційні гарантії позивача на соціальне забезпечення у зв`язку з втратою працездатності.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/1397/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Розглядати справу ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Цією ухвалою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати суду належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Заперечуючи проти позовної заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано 06.03.2024 року відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. У відзиві відповідач зазначає, що позивач з 01.01.2023 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як особа, яка має право на отримання соціальних виплат відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Частиною першою статті 46 Закону № 1105-XIV регламентовано, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються, якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Відповідно до Закону Про верифікацію та моніторинг державних виплат визначено, що верифікації підлягають, пенсії, допомоги, пільги, субсидії, соціальні стипендії, інші виплати, що здійснюються за рахунок коштів державного, місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Зазначає, що за результатами верифікації орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, надає органам, що здійснюють державні виплати, підтвердження відповідності, наданої реципієнтом інформації вимогам законодавства, що впливають на визначення його права на отримання та розмір державних виплат, під час здійснення превентивної верифікації або рекомендації щодо проведення додаткової перевірки інформації, що містить невідповідності, усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та /або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати. Таким чином, позивачу правомірно припинено нарахування щомісячної страхової виплати до з`ясування до встановлення його місцезнаходження, оскільки за результатами верифікації встановлено, що за адресою вказаною в довідці внутрішньо переміщеної особи від 28.10.2016 року позивач не зареєстрований та фактично не проживає, що суперечить положенням ст. 46 Закону № 1105-XIV. Разом з тим, в позовній заяві позивач зазначив, що він мешкає в м. Донецьку, тобто на непідконтрольній Україні території. Порядок взяття на облік внутрішньо переміщених осіб визначено, постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01 жовтня 2014 року в якій зазначено, що довідка є документом, що підтверджує факт внутрішнього переміщення і як наслідок взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 від 07.04.1998 року, пербуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.
Відповідно до довідки серії ДОН-04 № 051086 від 31.03.2008 року ОСОБА_1 має ступінь втрати працездатності 40% та є особою з інвалідністю 3 групи, яка встановлена безстроково.
Позивач є особою, що отримує страхові виплати, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», однак з жовтня 2022 року йому було припинено виплату щомісячних грошових сум.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, розглянуто адвокатський запит представника позивача та листом №0400-010304-8/112376 від 26.07.2023 року повідомлено, що особова справа ОСОБА_1 з 01.01.2023 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Після проведеної верифікації відповідно до Закону України від 03.12.2019 № 324-ІХ Про верифікацію та моніторинг державних виплат, ОСОБА_1 було припинено нарахування щомісячної страхової виплати до з`ясування місцезнаходження. Для вирішення питання щодо нарахування страхових виплат ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Пенсійного фонду України та надати заяву встановленого зразку про поновлення страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві.
Позивач, вважаючи протиправними дії щодо припинення виплати щомісячних грошових сум, звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999.
Положеннями статті 3 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема, законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.
Згідно з частиною 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції на час припинення виплат, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Відповідно до частини 7 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.
Частиною 1 статті 47 Закону Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: 1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; 2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.
Відповідно до частина 5 статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них ().
Згідно з частинами 4, 7 статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".
Частиною 1 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" регламентовано, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню та функціональному відновленню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Отже, перелік підстав припинення страхових виплат, визначений частиною 1 статті 46 Закону Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", є вичерпним та передбачає можливість припинення виплат з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.
За положеннями пункту 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII.
Статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.
Згідно з частинами 1, 3 статті 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статті 12 цього Закону.
Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Частиною 11 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.
Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.
У разі відсутності в зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення, страхові виплати надаються у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , відповідно до довідки серії ДОН-04 № 051086 від 31.03.2008 року має ступінь втрати працездатності 40%, має 3 групу інвалідності, яка встановлена безстроково та є особою, що отримує страхові виплати, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якому з жовтня 2022 року було припинено виплату щомісячних грошових сум.
Відовідач на адвокатський запит представника позивача листом №0400-010304-8/112376 від 26.07.2023 року повідомив, що після проведеної верифікації, ОСОБА_1 було припинено нарахування щомісячної страхової виплати до з`ясування місцезнаходження.
Водночас, статтею 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" відповідачу не надано повноважень щодо припинення страхових виплат з зазначених підстав.
Чинним законодавством не передбачено можливості припинення страхових виплат з підстав з`ясування місцезнаходження особи.
Отже, підстави зазначені відповідачем не є передбаченими законом підставами для припинення виплат.
Доказів того що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості відповідач суду не надав, як і доказів проживання позивача за кордоном, або перебування на державному утриманні.
Також, відповідачем на доведено жодними доказами того, що позивач за адресою зазначеною у довідці внутрішньо переміщеної особи від 28.10.2016 року не зареєстрований та фактично не проживає.
Враховуючи зазначене та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачем здійснено припинення виплати на підставі, яка не передбачена вимогами Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування"
Відповідно до статті 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Позивач під час отримання професійного захворювання та втрати працездатності і встановлення йому інвалідності проживав в Україні (доказів зворотного суду не надано), отже відшкодування шкоди внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, одержаного у зв`язку з виконанням трудових обов`язків йому має здійснюватися державою Україна.
При цьому, відповідачем щомісячні грошові суми за спірний період не виплачені позивачеві з посиланням на не звернення останнього з заявою щодо поновлення виплати в цей період. Проте, спірним у даній справі є правомірність дій в частині припинення виплати.
Припиняючи страхові виплати позивачу, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, не дотримано жодної з наведених вище вимог.
Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав встановлених Законом для припинення та не виплати сум страхових виплат.
Посилання відповідача на те, що позивачу для вирішення питання щодо отримання щомісячних страхових виплат потрібно звернутись до робочих органів Фонду з письмовою заявою про продовження страхових виплат судом не приймаються, оскільки позивач сам має право вирішувати про необхідність звернення до Фонду про продовження страхових виплат. Відсутність такого звернення не є підставою для відмови в задоволенні позову.
Відповідно до частини 7 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку. Отже, позивач набув право на отримання страхових виплат за весь попередній період, оскільки припинення їх виплати відбулось не з передбачених законодавством підстав.
У спірних правовідносинах, відповідач не врахував положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 р № 1105-XIV, який за місцем в ієрархічній структурі має більшу юридичну силу у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні та відповідно є пріоритетним у застосуванні до правовідносин, що виникають при виплаті раніше призначених щомісячних страхових виплат особам, які втратили працездатність внаслідок професійного захворювання.
За вимогами статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).
За положенням статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).
Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).
За правилами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, та з урахуванням того, що позивачем доведено обґрунтованість пред`явленого позову, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією від 04.12.2023 року.
Враховуючи задоволення позовної заяви, судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись статтями 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати щомісячних грошових сум в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 з 01.10.2022 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити нарахування та виплату щомісячних грошових сум в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку та виплатити заборгованість ОСОБА_1 з 01.10.2022 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська