Справа № 420/34656/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій неправомірними та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 13.12.2023 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач, з урахуванням уточнень від 19.12.2023, просить суд:

1. Визнати Рішення №54 від 13.10.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсій за віком протиправним;

2. Скасувати Рішення №54 від 13.10.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області;

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКП НОМЕР_1 ) з урахуванням страхового стажу ведення підприємницької діяльності за 2004-2007 роки із дати звернення із відповідною заявою, 09.10.2023.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 09.10.2023 він звернувся до територіальних органів Пенсійного Фонду України, зокрема в Одеській області, із заявою про призначення пенсії за віком, надав всі необхідні для цього підтверджуючі документи. Заяву опрацьовано за екстериторіальним принципом. Рішенням №54 від 13.10.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовлено у призначенні пенсії. У Рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж, згідно статті 26 Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років. А страховий стаж ОСОБА_1 визначено 27 років 7 місяців 9 днів. Також надано Форму РС-право, у якій наведено алгоритм розрахунку, що застосовувався при визначенні стажу заявника. Із форми вбачається, що до уваги не взято період 2004-2007 років, коли ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність, перебував на спрощеній системі оподаткування, сплачував податки, що підтверджується довідкою ГУ ДІС в Одеській області №41464/6/15-35-24-07-10 від 28.09.2023 р.

У зв`язку із чим 03.11.2023 ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просив розглянути його документи з урахуванням періоду 2004-2007 років, здійснення підприємницької діяльності, перебування на спрощеній системі оподаткування. Просив врахувати, що ним сплачувались податки та з урахуванням даного періоду, страховий стаж ОСОБА_1 буде становити 30 років 1 місяць 9 днів, тобто він має право на пенсію за віком. Проте, листом від 17.11.2023 №37893-34496/Б-02/8-1500/23 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке отримано 08.12.2023, знову відмовлено у призначенні пенсії за віком із зазначенням, що до страхового стажу не зараховано період перебування його як суб`єкта підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 2004 року по 2007 рік, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків. Позивач вважає Рішення №54 від 13.10.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправним та таким, що не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню, оскільки з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року період провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку зараховується до страхового стажу фізичних осіб за бажанням особи за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Ухвалою судді від 18.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків шляхом надання до суду позовної заяви з коректно складеної прохальною частино позову у відповідності до вимог ст. 5 КАС України та повним зазначенням адреси своєї реєстрації.

25.12.2023 ухвалено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрити провадження у справі та проводити її розгляд в порядку ст. 263 КАС України.

08.01.2024 до суду надійшов відзив (вх..№ЕС/894/24) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з проханням відмовити у задоволенні позову. Згідно з пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1). До страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК). Позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправно не зарахувало до страхового стажу Позивача період здійснення ним підприємницької діяльності за 2004-2007 роки. Враховуючи наведені вище норми матеріального права, зарахування періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу у період з 01.01.2004 по 31.12.2007 можливе виключно у разі сплати за місяць внеску суми, не меншої ніж мінімальний страховий внесок та подачі звіту за формою ІНДАНІ-СПД згідно з Порядком формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовується в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за той же рік. Проте, як було встановлено органом Пенсійного фонду України в ході розгляду заяви позивача, ним звіти до Головного управління не подавались та у системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків за період з 2004 по 2007 роки. За таких умов, враховуючи встановлений законодавством порядок обчислення страхового стажу, у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області були відсутні правові підстави для зарахування періоду з 01.01.2004 по 31.12.2007 до страхового стажу позивача. При цьому обов`язок щодо подання доказів про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно Порядку № 22-1 покладено безпосередньо на Позивача, як на особу що здійснювала підприємницьку діяльність. Отже, позивач не довів наявність у Головного управління законодавчо визначеного обов`язку облікувати і володіти по фізичних особах-підприємцях (за спірний період) інформацію чи даними про обрання системи оподаткування (спрощеної чи загальної), за умови не подання такими суб`єктами підприємницької діяльності періодичних звітів про нарахування і сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та їх сплати. Вважаємо, що в умовах неподання таких документів як органу пенсійного фонду, так і суду, відсутні правові підстави вважати, що з боку Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області допущено протиправну поведінку щодо незарахування до страхового стажу позивача спірних періодів.

Ухвалою суду від 30.01.2024 вирішено розгляд справи №420/34656/23 проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи відповідно до ст.262 КАС України. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області копію заяви ОСОБА_1 з доданими до неї матеріалами від 09.10.2023 про призначення йому пенсії за віком.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою - підприємцем з 14.02.2000 (№2 556 017 0000 027753), про що виконавчим комітетом Одеської міської ради видано свідоцтво серії НОМЕР_2 (а.с.14).

09.10.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з Заявою про призначення йому пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.10.2023 №54 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Вказане рішення має наступний зміст:

«Пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років. Вік заявника 61 рік 3 місяці 18 днів.

Необхідний страховий стаж згідно статті 26 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 29 років.

Страховий стаж особи становить 20 років 10 днів.

Стаж для визначення права згідно п. 3.1 ІІІ ЗУ № 1098 становить 27 років 7 місяців 9 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

*за доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з січня 2025 року по грудень 2025 року включно від 22 до 32 років, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів 22.06.2025.

Відповідно до Порядку розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затвердженого постановою правління ПФУ від 12.10.2007 № 18-6, у разі, якщо громадянин вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення, має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня, а також у судовому порядку» (а.с.16).

З форми РС-право позивачем було встановлено, що до уваги не взято період 2004-2007 років, коли ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність, перебував на спрощеній системі оподаткування, сплачував внески, що підтверджується довідкою Головного управління ДПС в Одеській області № 41464/6/15-35-24-07-10 від 28.09.2023.

03.11.2023 ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення йому пенсії за віком в якій ним більш детально було розписано обставини щодо необхідності зарахування до його страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 2004 по 2007 роки (а.с.17-19).

17.11.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало лист-відповідь позивачу №37893-34496/Б-2/8-1500/23 в якому повідомило, що позивачу рішенням від 13.10.2023 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано період перебування позивача як суб`єкта підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 2004 року по 2007 рік, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня сплата страхових внесків (а.с.22-21).

З довідки Головного управління ДПС в Одеській області №41464/6/15-32-24-07-10 від 28.09.2023 вбачається, що ОСОБА_1 у спірний період перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачено наступні внески:

18.02.2004 - 102 грн

16.03.2004 100 грн

15.01.2004 100 грн

19.04.2004 100 грн

26.05.2004 105 грн

17.06.2004 100 грн

14.10.2004 100 грн

23.09.2004 102 грн

17.12.2004 100 грн

22.11.2004 100 грн

19.07.2004 100 грн

28.08.2004 102 грн

17.02.2005 150 грн

26.01.2005 155 грн

24.03.2005 82 грн

30.05.2005 210 грн

19.07.2005 200 грн

14.12.2005 205 грн

27.10.2005 103 грн

01.09.2005 100 грн

01.09.2005 109 грн

04.01.2006 100 грн

30.10.2006 200 грн

20.12.2006 200 грн

18.09.2006 160 грн

22.01.2007 100 грн

27.04.2007 200 грн

26.10.2007 600 грн

13.12.2007 300 грн

21.12.2007 300 грн.

Вважаючи протиправним рішення від 13.10.2023 в частині щодо не зарахування до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 2004 2007 роки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058, визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначається Законом №1058-IV.

Частиною 1 статті 24 Закону №1058-ІV (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою до відповідача про зарахування страхового стажу) визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 1 ст. 24 Закону №1058-ІV).

Згідно із частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).

У відповідності до пункту 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Водночас, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки, і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку №637).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637, в редакції Постанов Кабінету Міністрів України № 793 від 03.10.2018 року та № 1788 від 20.11.2003 року, було визначено, що час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Пунктом 4 Порядку №637, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 1058 від 27.09.2022 року, чинній на час звернення позивача із заявою до відповідача про зарахування страхового стажу, передбачено дещо інше правове регулювання щодо зараховування до стажу роботи періодів провадження фізичною особою підприємницької діяльності. Вказано, що періоди роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства, зараховуються до стажу роботи за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ, інших документів про сплату страхових внесків або інформації Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Відповідно абз.3 пп.2 п.2.1 Порядку №22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, порядок підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності залежить від системи оподаткування, на якій перебувала особа, що звертається за призначенням пенсії.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», доповнено пунктом 3-1, відповідно до підпункту 1 якого для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону до страхового стажу включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

У абз. 2 частини 1 статті 7 Закону № 1058-IV зазначено, що загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за принципом обов`язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб підприємців.

Окрім цього, у період з 1993 по 01.07.2000 на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій період здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.

Діючий на час здійснення позивачем підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування за умови сплати єдиного податку, у період з 2004-2007 роки, Указ Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва від 03.07.1998 року №727/98, яким було запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва, вказував про те, що суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням (пункт 2 Указу).

Зазначене свідчить про те, що фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, щомісяця сплачували єдиний податок в розмірі від 20 до 200 гривень, з яких не ними, а замість них органом Державного казначейства України в безумовному порядку перераховувалось 42 відсотки сплаченого єдиного податку до Пенсійного фонду України.

Частина 3 статті 40 Закону № 1058-IV вказує на те, що при обчисленні заробітної плати (доходу), з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу) для застрахованих осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та членів їхніх сімей, що беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, отриманий ними дохід за відповідний місяць визначається за формулою:

З = П х Ч / Т, де: З - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); П - сума фактично сплаченого відповідного податку у розрахунку на відповідний місяць, у гривнях; Ч - відсоток відрахувань до Пенсійного фонду від суми фактично сплаченого відповідного податку, чинний в межах відповідного періоду; Т - розмір страхового внеску до солідарної системи у відповідному місяці.

Під час визначення доходу фізичної особи - підприємця для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) враховується розмір податку, що сплачує така фізична особа, без збільшення розміру податку, передбаченого законодавством, за членів його сім`ї, які беруть участь у здійсненні цією фізичною особою підприємницької діяльності, та за осіб, які перебувають з нею у трудових відносинах. Під час визначення доходу члена сім`ї фізичної особи - підприємця для обчислення коефіцієнта заробітної плати (доходу) враховується сума податку, внесена за одного члена сім`ї, на яку відповідно до законодавства збільшується відповідний податок зазначеної фізичної особи - підприємця.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 324 Закону №1058, якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

Відповідно до п.п. 2 п. 8 Прикінцевих положень Закону №1058 фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) за осіб, які отримували щомісячні страхові виплати відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» були зобов`язані сплачувати страхові внески, що перераховуються до солідарної системи на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених для платників збору (юридичних і фізичних осіб) Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», але не менше мінімального страхового внеску.

Проте, порядок сплати пенсійного внеску фізичними особами - підприємцями «за себе» не був законодавчо визначений. Тому здійснюючи підприємницьку діяльність у спірний період з 2004 по 2007 рік, позивач сплачував до Пенсійного фонду внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 із змінами та доповненнями (42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду).

Перевіряючи факт сплати ОСОБА_1 страхових внесків за період з 2004 по 2007 роки, суд враховує архівні бази даних та інформаційно-комунікаційні системи ДПС України (а.с.22-23), якою підтверджено факт сплати позивачем страхових внесків в деяких місяцях спірного періоду, що вище судом зазначені.

Однак, як вбачається зі спірного рішення від 13.10.2023 та листа Головного управліннея Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.11.2023, пенсійним органом не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 зазначені місяці в яких ним сплачувався податок. Оцінка вказаній довідці Головного управління ДПС в Одеській області відповідачем взагалі не надана.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 до пункту 4 Порядку №637 внесено зміни та доповнено його абзацом такого змісту:

«Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.».

Таким чином позивач, який у цей період перебував на спрощеній системі оподаткування, отримав можливість включити до страхового стажу весь період його підприємницької діяльності з 2004 по 2007 року за умови сплати страхових внесків незалежно від їх суми, у зв`язку з чим такі періоди підлягають зарахуванню до стажу позивача.

Також, слід зауважити, що адміністрування сплати страхових внесків (єдиного внеску) так само покладено на відповідний державний орган та особа не може нести відповідальність за наповнення реєстру застрахованих осіб.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №640/25128/19, що підлягає обов`язковому врахуванню адміністративним судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не надано належного обґрунтування та не наведено мотиви прийняття ним 13.10.2023 саме такого рішення, як відмова у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав прийняття (фактичних і юридичних) таких актів, а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону (п. 1.7, 3.3 Порядку №22-1).

Суд зазначає, що якщо відповідач, отримавши заяву про призначення пенсії разом із документами, і вивчивши вказані документи встановив, що поданих документів не достатньо для призначення пенсії мав вжити дії для перевірки правильності даних, наведених у трудовій книжці позивача щодо спірного періоду роботи.

В свою чергу позивачем з свого боку, як особою, яка звертається з заявою про призначення пенсії, було дотримано усі вимоги чинного на момент подачі заяви законодавства.

Таким чином, підтвердженими та обґрунтованими є вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.10.2023 №54.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас, при вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Суд зазначає, що дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18.

При цьому, суд вважає, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є саме зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача про призначення позивачу пенсії за віком від 09.10.2023 з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Суд звертає увагу позивача на тому, що розгляд заяви від 09.10.2023 та прийняття рішення здійснювало саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п.4.2 Порядку №22-1.

Отже, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо призначення пенсії, суд доходить висновку про необхідність розгляду заяви про призначення пенсії позивача саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львіській області, як визначений суб`єкт призначення.

Отже, за наслідками розгляду справи, судом встановлено, що позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області є необґрунтованими, оскільки вказане управління не приймало спірне рішення.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В матеріалах справи міститься квитанція про сплату позивачем судового збору у сумі 2147,20 грн.

Однак, суму судового збору 1073,60 грн суд визначає як надмірно сплачену, яка може бути повернуто позивачу в порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Суд акцентує позивача на тому, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень визначена статтею 5 КАС України як одна вимога, а не дві окремі. Тому, сума судового збору за заявлення позивачем вимоги про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень становить 1073,60 грн.

Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій неправомірними та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.10.2023 №54 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення позивачу пенсії за віком від 09.10.2023 з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, );

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА