Справа № 200/811/24
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року Справа№200/811/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2024 ОСОБА_1 , позивач, звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії №39 від 25.01.2024;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за професіями згідно з постановою КМУ №202 від 31.03.1994 періоди роботи позивача 01.09.1998 10.04.2002, 15.07.2002 22.07.2002, 23.07.2003 14.08.2003, 30.07.2004 01.08.2004, 30.09.2004 30.09.2004, 29.12.2007 31.12.2007, 23.11.2008 05.12.2008, 21.01.2009 02.02.2009, 29.04.2009 06.05.2009, 26.06.2009 09.07.2009, 28.11.2009 01.12.2009, 20.09.2010 30.09.2010, 29.11.2010 02.12.2010, 28.02.2011 28.02.2011, 31.07.2011 31.07.2011, 31.12.2011 01.01.2012 , 28.04.2012 19.05.2012, 29.08.2012 02.09.2012, 31.01.2013 02.02.2013, 31.05.2013 31.05.2013, 31.08.2013 01.09.2013, 30.10.2013 03.11.2013, 01.01.2014 02.01.2014, 29.03.2014 03.04.2014, 31.05.2014 02.06.2014, 31.08.2014 01.09.2014, 31.10.2014 31.10.2014, 31.01.2015 01.02.2015, 30.03.2015 01.04.2015, 31.05.2015 31.05.2015, 27.08.2015 31.08.2015, 31.12.2015 31.12.2015, 31.01.2016 01.02.2016, 28.04.2016 30.04.2016, 30.09.2016 30.09.2016, 28.02.2017 28.02.2017, 29.08.2017 31.08.2017, 31.03.2018 31.03.2018, 31.05.2018 31.05.2018, 27.12.2019 31.12.2019, 25.02.2020 06.03.2020, 27.04.2020 30.04.2020, 17.06.2020 05.07.2020, 27.08.2020 31.08.2020, 31.10.2020 31.10.2020, 29.03.2021 06.04.2021, 28.11.2021 30.11.2021, 27.02.2022 06.03.2022, 01.04.2022 25.04.2022, 28.06.2023 30.06.2023, 31.10.2023 31.10.2023, та прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 згідно частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

01.03.2024 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заявив клопотання про залучення до розгляду справи №200/811/24 в якості співвідповідача по справі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2024 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі №200/811/24 співвідповідача.

Інших клопотань від сторін до суду не надходило.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє і на теперішній час.

02.03.2022 опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану року, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Відповідно до наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2022 №14/І-г «Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи» запроваджено особливий режим роботи для суддів Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи з 26.02.2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

Так, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач рішенням №39 від 25.01.2024 відмовив позивачу у призначенні пенсії. Згідно інформації, викладену у рішенні, вбачається що відповідач вважає, що пільговий стаж позивача складає 20 років 9 місяців 19 днів, а позивачу необхідно набути 25 років з посиланням на частину третю статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до розрахунку загального страхового та пільгового стажу станом на 19.01.2024 стаж позивача складає 25 років 1 місяць 17 днів, що достатньо для застосування частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», крім того, до пільгового стажу не зараховано окремі періоди роботи позивача.

Позивач зауважує, що його робоче місце протягом трудової діяльності відносилося та наразі відноситься до Списку № 1 та списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років (сп.202), що є підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач вважає, що відповідачем протиправно при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу не були застосовані положення роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України №8 від 20.01.1992, та вважає таке рішення протиправним та таким, що порушує його конституційні права. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В установлений судом строк відповідачем через Відділ документообігу та архівної роботи суду подав відзив на адміністративний позов, за змістом якого заперечив проти задоволення заявлених вимог в повному обсязі.

Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області розглянуто заяву з документами доданими до заяви про призначення пенсії та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 12.07.2023 в зв`язку з тим, що позивач не набув необхідного пільгового стажу та відповідного віку. На момент звернення позивачу виповнилося повних 40 років, страховий стаж становить 43 роки 6 місяців 27 днів. Пільговий стаж роботи, що дає право на призначення пенсії незалежно від віку за професіями передбаченими Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 терміном не менше 25 років становить 20 років 09 місяців 19 днів. За результатами розгляду документів доданих до заяви до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди. Відповідач зауважив, що оскільки позивач не набув встановленого законодавством пільгового стажу та віку, підстави для призначення пенсії на пільгових умовах відсутні.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

19.01.2024 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою №398 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

До зазначеної заяви позивачем були долучені, зокрема, копії наступних документів: паспорта, рнокпп, трудової книжки, диплома, довідок від 17.01.2024.

25.01.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області прийняло рішення №39 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 в якому зазначило, зокрема, наступне.

«Відмова про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 19.01.2024.

Відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), право на пенсію за віком на пільгових умовах не залежно від віку мають працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватись за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вік заявника 40 років.

Страховий стаж особи становить 43 роки 6 місяців 27 днів.

Пільговий стаж роботи, що дає право на призначення пенсії незалежно від віку за професіями передбаченими Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 терміном не менше 25 років становить 20 років 9 місяців 19 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди.

Працює.

Відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного пільгового стажу роботи.

Дата з якої матиме право на пенсійну виплату 24.05.2033.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.».

Позивач, не погодившись із зазначеним рішенням відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Судом встановлено, що відповідно до записів №1-3 трудової книжки від 08.04.2002 серії НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_1 , позивач:

- з 01.09.1998 по 12.04.2002 навчався в професійно-технічному училищі №80 м. Родинське Донецької області;

- з 15.07.2002 працює в Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» на посаді машиніста підземних установок 3 розряду з повним підземним робочим днем в шахті.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до диплома серії НОМЕР_4 від 12.04.2002 ОСОБА_1 закінчив у 2002 році професійно-технічне училище №80 м. Родинське Донецької області і здобув кваліфікацію електрослюсаря підземного, машиніста підземних установок.

Відповідно до довідки Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» від 17.01.2024 вих.№01/11-12/3 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_1 працює повний робочий день в Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» і за період з 15.07.2002 по теперішній час виконує гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом за професією, посадою машиніст підземних установок підземний, що передбачено Списком №1 розділом 1 підрозділом 1. Попереднє навчання з ТБ з оплатою згідно тарифної ставки підземного робочого 8 днів з 15.07.2002.

Згідно з Додатком №1 від 17.01.2024 вих.№01/11-12/4 до зазначеної довідки ОСОБА_1 був відсутній на роботі: у липні 2003 року 9 днів (відрядження), у серпні 2003 року 14 днів (відрядження), у липні 2004 року 2 дні (безоплатна відпустка), у серпні 2004 року 2 дні (безоплатна відпустка), у вересні 2004 року 1 день (відрядження), у грудні 2007 року 3 дні (безоплатна відпустка), у листопаді 2008 року 8 днів (безоплатна відпустка), у грудні 2008 року 5 днів (безоплатна відпустка), у січні 2009 року 11 днів (безоплатна відпустка), у лютому 2009 року 2 дні (безоплатна відпустка), у квітні 2009 року 2 дні (безоплатна відпустка), у травні 2009 року 6 днів (безоплатна відпустка), у червні 2009 року 5 днів (безоплатна відпустка), у липні 2009 року 9 днів (безоплатна відпустка), у листопаді 2009 року 3 дні (безоплатна відпустка), у грудні 2009 року 1 день (безоплатна відпустка), у вересні 2010 року 11 днів (відрядження), у листопаді 2010 року 2 дні (безоплатна відпустка), у грудні 2010 року 2 дні (безоплатна відпустка), у лютому 2011 року 1 день (безоплатна відпустка), у липні 2011 року 1 день (безоплатна відпустка), у грудні 2011 року 1 день (безоплатна відпустка), у січні 2012 року 1 день (безоплатна відпустка), у квітні 2012 року 3 дні (безоплатна відпустка), у травні 2012 року 19 днів (відрядження), у серпні 2012 року 3 дні (безоплатна відпустка), у вересні 2012 року 2 дні (безоплатна відпустка), у січні 2013 року 1 день (безоплатна відпустка), у лютому 2013 року 2 дні (безоплатна відпустка), у травні 2013 року 1 день (безоплатна відпустка), у серпні 2013 року 1 день (безоплатна відпустка), у вересні 2013 року 1 день (безоплатна відпустка), у жовтні 2013 року 2 дні (безоплатна відпустка), у листопаді 2013 року 3 дні (безоплатна відпустка), у січні 2014 року 2 дні (безоплатна відпустка), у березні 2014 року 3 дні (безоплатна відпустка), у квітні 2014 року 3 дні (безоплатна відпустка), у травні 2014 року 1 день (безоплатна відпустка), у червні 2014 року 2 дні (безоплатна відпустка), у серпні 2014 року 1 день (безоплатна відпустка), у вересні 2014 року 1 день (безоплатна відпустка), у жовтні 2014 року 1 день (безоплатна відпустка), у січні 2015 року 1 день (безоплатна відпустка), у лютому 2015 року 1 день (безоплатна відпустка), у березні 2015 року 2 дні (безоплатна відпустка), у квітні 2015 року 1 день (безоплатна відпустка), у травні 2015 року 1 день (безоплатна відпустка), у серпні 2015 року 5 днів (безоплатна відпустка), у грудні 2015 року 1 день (безоплатна відпустка), у січні 2016 року 1 день (безоплатна відпустка), у лютому 2016 року 1 день (безоплатна відпустка), у квітні 2016 року 3 дні (безоплатна відпустка), у вересні 2016 року 1 день (безоплатна відпустка), у лютому 2017 року 1 день (безоплатна відпустка), у серпні 2017 року 3 дні (безоплатна відпустка), у березні 2018 року 1 день (безоплатна відпустка), у травні 2018 року 1 день (безоплатна відпустка), у грудні 2019 року 5 днів (вимушений простій), у лютому 2020 року 5 днів (вимушений простій), у березні 2020 року 6 днів (вимушений простій), у квітні 2020 року 2 дні (вимушений простій), 2 дні (безоплатна відпустка), у червні 2020 року 14 днів (вимушений простій), у липні 2020 року 3 дні (вимушений простій), 2 дні (безоплатна відпустка), у жовтні 2020 року 1 день (безоплатна відпустка), у березні 2021 року 1 день (вимушений простій), 2 дні (безоплатна відпустка), у квітні 2021 року 6 днів (вимушений простій), у листопаді 2021 року 3 дні (прогули), у лютому 2022 року 2 дні (вимушений простій), у березні 2022 року 3 дні (вимушений простій), 3 дні (безоплатна відпустка), у квітні 2022 року 25 днів (безоплатна відпустка), у червні 2023 року 3 дні (безоплатна відпустка), у жовтні 2023 року 1 день (державний обов`язок).

Відповідно до довідки Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» від 17.01.2024 вих.№01/11-12/5 ОСОБА_1 дійсно працює в Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» оплата за період вересень 2010 року відрядження 11 робочих днів та жовтень 2023 року держобов`язок 1 робочий день нараховувалась згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, виходячи з його середньої заробітної плати.

Відповідно до розрахунку страхового стажу за пенсійною справою від 25.01.2024 період з 01.09.1998 по 10.04.2002 зараховано до страхового стажу позивача, як період навчання, до страхового стажу позивача зараховано періоди з 15.07.2002 по 22.07.2002, з 23.07.2003 по 14.08.2003, з 30.07.2004 по 01.08.2004, з 30.09.2004 по 30.09.2004, з 29.12.2007 по 31.12.2007, з 23.11.2008 по 05.12.2008, з 21.01.2009 по 02.02.2009, з 29.04.2009 по 06.05.2009, з 26.06.2009 по 09.07.2009, з 28.11.2009 по 01.12.2009, з 20.09.2010 по 30.09.2010, з 29.11.2010 по 02.12.2010, з 28.02.2011 по 28.02.2011, з 31.07.2011 по 31.07.2011, з 31.12.2011 по 01.01.2012 , з 28.04.2012 по 19.05.2012, з 29.08.2012 по 02.09.2012, з 31.01.2013 по 02.02.2013, з 31.05.2013 по 31.05.2013, з 31.08.2013 по 01.09.2013, з 30.10.2013 по 03.11.2013, з 01.01.2014 по 02.01.2014, з 29.03.2014 по 03.04.2014, з 31.05.2014 по 02.06.2014, з 31.08.2014 по 01.09.2014, з 31.10.2014 по 31.10.2014, з 31.01.2015 по 01.02.2015, з 30.03.2015 по 01.04.2015, з 31.05.2015 по 31.05.2015, з 27.08.2015 по 31.08.2015, з 31.12.2015 по 31.12.2015, з 31.01.2016 по 01.02.2016, з 28.04.2016 по 30.04.2016, з 30.09.2016 по 30.09.2016, з 28.02.2017 по 28.02.2017, з 29.08.2017 по 31.08.2017, з 31.03.2018 по 31.03.2018, з 31.05.2018 по 31.05.2018, з 27.12.2019 по 31.12.2019, з 25.02.2020 по 06.03.2020, з 27.04.2020 по 30.04.2020, з 17.06.2020 по 05.07.2020, з 27.08.2020 по 31.08.2020, з 31.10.2020 по 31.10.2020, з 29.03.2021 по 06.04.2021, з 28.11.2021 по 30.11.2021, з 27.02.2022 по 06.03.2022, з 01.04.2022 по 25.04.2022, з 28.06.2023 по 30.06.2023, з 31.10.2023 по 31.10.2023.

Отже, спірним питанням у даній справі є правомірність прийняття відповідачем рішення №39 від 25.01.2024 про відмову в призначенні пенсії позивачу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 114 Закону №1058-IV врегульовано питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

До набрання чинності Законом №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із частиною третьою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (зі змінами) (далі - Порядок №637).

Положеннями статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.

Як передбачено частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

На підставі пункту 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Отже, відповідач як суб`єкт владних повноважень має право витребувати додаткові документи з метою належного розгляду заяви про призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, із заявою про призначення пенсії за віком позивачем, зокрема, було надано копію трудової книжки від 27.07.1999 серії НОМЕР_5 .

Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 (далі Постанова №202).

Отже, законодавець саме Постановою №202 від 31.03.1994 визначив, список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах.

Як встановлено судом вище, позивач навчався в професійно-технічному училищі №80 м. Родинське Донецької області з 01.09.1998 по 12.04.2002, що підтверджується диплома серії НОМЕР_6 , та записами трудової книжки позивача від 27.07.1999 серії НОМЕР_5 .

Згідно розрахунку стажу, відповідачем період навчання з 01.09.1998 по 12.04.2002 не зараховано до пільгового стажу позивача.

Пунктом д частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Законом України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року №103/98-ВР, з наступними змінами і доповненнями, а саме частина перша статті 38 «Гарантії соціального захисту здобувача освіти та випускника закладу професійної (професійно-технічної) освіти», обумовлено: час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

За положенням статті 3 зазначеного Закону, професійна (професійно-технічна) освіта є складовою системи освіти України. Професійна (професійно-технічна) освіта є комплексом педагогічних та організаційно-управлінських заходів, спрямованих на забезпечення оволодіння громадянами знаннями, уміннями і навичками в обраній ними галузі професійної діяльності, розвиток компетентності та професіоналізму, виховання загальної і професійної культури. Професійна (професійно-технічна) освіта здобувається у закладах професійної (професійно-технічної) освіти.

Професійне (професійно-технічне) навчання - складова професійної (професійно-технічної) освіти. Професійне (професійно-технічне) навчання передбачає формування і розвиток професійних компетентностей особи, необхідних для професійної діяльності за певною професією у відповідній галузі, забезпечення її конкурентоздатності на ринку праці та мобільності, перспектив її кар`єрного зростання впродовж життя.

Відповідно до статті 5 зазначеного Закону, професійна (професійно-технічна) освіта здобувається громадянами України в державних і комунальних закладах професійної (професійно-технічної) освіти безоплатно, за рахунок держави, а у державних та комунальних акредитованих вищих професійно-технічних навчальних училищах та центрах професійної освіти - у межах державного та/або регіонального замовлення безоплатно, на конкурсній основі.

За змістом статті 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту», професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Статтею 18 вказаного Закону визначено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійно-технічної освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.

Згідно з частиною четвертою статті 19 вказаного Закону, професійно-технічні навчальні заклади незалежно від форм власності та підпорядкування розпочинають діяльність, пов`язану з підготовкою кваліфікованих робітників та наданням інших освітніх послуг, після отримання ліцензії. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, вказаною нормою передбачено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.

Як вже зазначено вище, з 01.09.1998 по 12.04.2002 позивач навчався в професійно-технічному училищі №80 м. Родинське Донецької області і здобув кваліфікацію електрослюсаря підземного, машиніста підземних установок. У відповідності до записів у трудовій книжці позивача з 15.07.2002 він працює в Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» на посаді машиніста підземних установок 3 розряду з повним підземним робочим днем в шахті.

Крім того, після закінчення навчання 12.04.2002 в професійно-технічному училищі №80 м. Родинське Донецької області, 15.07.2002 позивач працевлаштувався та працює за здобутою спеціальністю в Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська», таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу період навчання позивача в професійно-технічному училищі №80 м. Родинське Донецької області з 01.09.1998 по 12.04.2002.

Щодо зарахування до пільгового страхового стажу позивача періодів з 15.07.2002 по 22.07.2002, з 23.07.2003 по 14.08.2003, з 30.07.2004 по 01.08.2004, з 30.09.2004 по 30.09.2004, з 29.12.2007 по 31.12.2007, з 23.11.2008 по 05.12.2008, з 21.01.2009 по 02.02.2009, з 29.04.2009 по 06.05.2009, з 26.06.2009 по 09.07.2009, з 28.11.2009 по 01.12.2009, з 20.09.2010 по 30.09.2010, з 29.11.2010 по 02.12.2010, з 28.02.2011 по 28.02.2011, з 31.07.2011 по 31.07.2011, з 31.12.2011 по 01.01.2012 , з 28.04.2012 по 19.05.2012, з 29.08.2012 по 02.09.2012, з 31.01.2013 по 02.02.2013, з 31.05.2013 по 31.05.2013, з 31.08.2013 по 01.09.2013, з 30.10.2013 по 03.11.2013, з 01.01.2014 по 02.01.2014, з 29.03.2014 по 03.04.2014, з 31.05.2014 по 02.06.2014, з 31.08.2014 по 01.09.2014, з 31.10.2014 по 31.10.2014, з 31.01.2015 по 01.02.2015, з 30.03.2015 по 01.04.2015, з 31.05.2015 по 31.05.2015, з 27.08.2015 по 31.08.2015, з 31.12.2015 по 31.12.2015, з 31.01.2016 по 01.02.2016, з 28.04.2016 по 30.04.2016, з 30.09.2016 по 30.09.2016, з 28.02.2017 по 28.02.2017, з 29.08.2017 по 31.08.2017, з 31.03.2018 по 31.03.2018, з 31.05.2018 по 31.05.2018, з 27.12.2019 по 31.12.2019, з 25.02.2020 по 06.03.2020, з 27.04.2020 по 30.04.2020, з 17.06.2020 по 05.07.2020, з 27.08.2020 по 31.08.2020, з 31.10.2020 по 31.10.2020, з 29.03.2021 по 06.04.2021, з 28.11.2021 по 30.11.2021, з 27.02.2022 по 06.03.2022, з 01.04.2022 по 25.04.2022, з 28.06.2023 по 30.06.2023, з 31.10.2023 по 31.10.2023, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище та підтверджується відповідачем, до страхового та пільгового стажу позивача за Списком №1 відповідно до Постанови №202 зараховано період з 23.07.2002 по 17.01.2024, за виключенням періодів: з 15.07.2002 по 22.07.2002, з 23.07.2003 по 14.08.2003, з 30.07.2004 по 01.08.2004, з 30.09.2004 по 30.09.2004, з 29.12.2007 по 31.12.2007, з 23.11.2008 по 05.12.2008, з 21.01.2009 по 02.02.2009, з 29.04.2009 по 06.05.2009, з 26.06.2009 по 09.07.2009, з 28.11.2009 по 01.12.2009, з 20.09.2010 по 30.09.2010, з 29.11.2010 по 02.12.2010, з 28.02.2011 по 28.02.2011, з 31.07.2011 по 31.07.2011, з 31.12.2011 по 01.01.2012 , з 28.04.2012 по 19.05.2012, з 29.08.2012 по 02.09.2012, з 31.01.2013 по 02.02.2013, з 31.05.2013 по 31.05.2013, з 31.08.2013 по 01.09.2013, з 30.10.2013 по 03.11.2013, з 01.01.2014 по 02.01.2014, з 29.03.2014 по 03.04.2014, з 31.05.2014 по 02.06.2014, з 31.08.2014 по 01.09.2014, з 31.10.2014 по 31.10.2014, з 31.01.2015 по 01.02.2015, з 30.03.2015 по 01.04.2015, з 31.05.2015 по 31.05.2015, з 27.08.2015 по 31.08.2015, з 31.12.2015 по 31.12.2015, з 31.01.2016 по 01.02.2016, з 28.04.2016 по 30.04.2016, з 30.09.2016 по 30.09.2016, з 28.02.2017 по 28.02.2017, з 29.08.2017 по 31.08.2017, з 31.03.2018 по 31.03.2018, з 31.05.2018 по 31.05.2018, з 27.12.2019 по 31.12.2019, з 25.02.2020 по 06.03.2020, з 27.04.2020 по 30.04.2020, з 17.06.2020 по 05.07.2020, з 27.08.2020 по 31.08.2020, з 31.10.2020 по 31.10.2020, з 29.03.2021 по 06.04.2021, з 28.11.2021 по 30.11.2021, з 27.02.2022 по 06.03.2022, з 01.04.2022 по 25.04.2022, з 28.06.2023 по 30.06.2023, з 31.10.2023 по 31.10.2023, які зараховано виключно до загального страхового стажу, доказів протилежного сторонами суду не надано.

Разом із цим, відповідачем у рішенні №39 від 25.01.2024 про відмову в призначенні пенсії позивачу зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового та пільгового стажу позивача зараховано всі періоди.

Як встановлено судом вище, відповідно до довідки Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» від 17.01.2024 вих.№01/11-12/3 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_1 працює повний робочий день в Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» і за період з 15.07.2002 по теперішній час виконує гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом за професією, посадою машиніст підземних установок підземний, що передбачено Списком №1 розділом 1 підрозділом 1. Попереднє навчання з ТБ з оплатою згідно тарифної ставки підземного робочого 8 днів з 15.07.2002.

Згідно з Додатком №1 від 17.01.2024 вих.№01/11-12/4 до зазначеної довідки ОСОБА_1 був відсутній на роботі: у липні 2003 року 9 днів (відрядження), у серпні 2003 року 14 днів (відрядження), у липні 2004 року 2 дні (безоплатна відпустка), у серпні 2004 року 2 дні (безоплатна відпустка), у вересні 2004 року 1 день (відрядження), у грудні 2007 року 3 дні (безоплатна відпустка), у листопаді 2008 року 8 днів (безоплатна відпустка), у грудні 2008 року 5 днів (безоплатна відпустка), у січні 2009 року 11 днів (безоплатна відпустка), у лютому 2009 року 2 дні (безоплатна відпустка), у квітні 2009 року 2 дні (безоплатна відпустка), у травні 2009 року 6 днів (безоплатна відпустка), у червні 2009 року 5 днів (безоплатна відпустка), у липні 2009 року 9 днів (безоплатна відпустка), у листопаді 2009 року 3 дні (безоплатна відпустка), у грудні 2009 року 1 день (безоплатна відпустка), у вересні 2010 року 11 днів (відрядження), у листопаді 2010 року 2 дні (безоплатна відпустка), у грудні 2010 року 2 дні (безоплатна відпустка), у лютому 2011 року 1 день (безоплатна відпустка), у липні 2011 року 1 день (безоплатна відпустка), у грудні 2011 року 1 день (безоплатна відпустка), у січні 2012 року 1 день (безоплатна відпустка), у квітні 2012 року 3 дні (безоплатна відпустка), у травні 2012 року 19 днів (відрядження), у серпні 2012 року 3 дні (безоплатна відпустка), у вересні 2012 року 2 дні (безоплатна відпустка), у січні 2013 року 1 день (безоплатна відпустка), у лютому 2013 року 2 дні (безоплатна відпустка), у травні 2013 року 1 день (безоплатна відпустка), у серпні 2013 року 1 день (безоплатна відпустка), у вересні 2013 року 1 день (безоплатна відпустка), у жовтні 2013 року 2 дні (безоплатна відпустка), у листопаді 2013 року 3 дні (безоплатна відпустка), у січні 2014 року 2 дні (безоплатна відпустка), у березні 2014 року 3 дні (безоплатна відпустка), у квітні 2014 року 3 дні (безоплатна відпустка), у травні 2014 року 1 день (безоплатна відпустка), у червні 2014 року 2 дні (безоплатна відпустка), у серпні 2014 року 1 день (безоплатна відпустка), у вересні 2014 року 1 день (безоплатна відпустка), у жовтні 2014 року 1 день (безоплатна відпустка), у січні 2015 року 1 день (безоплатна відпустка), у лютому 2015 року 1 день (безоплатна відпустка), у березні 2015 року 2 дні (безоплатна відпустка), у квітні 2015 року 1 день (безоплатна відпустка), у травні 2015 року 1 день (безоплатна відпустка), у серпні 2015 року 5 днів (безоплатна відпустка), у грудні 2015 року 1 день (безоплатна відпустка), у січні 2016 року 1 день (безоплатна відпустка), у лютому 2016 року 1 день (безоплатна відпустка), у квітні 2016 року 3 дні (безоплатна відпустка), у вересні 2016 року 1 день (безоплатна відпустка), у лютому 2017 року 1 день (безоплатна відпустка), у серпні 2017 року 3 дні (безоплатна відпустка), у березні 2018 року 1 день (безоплатна відпустка), у травні 2018 року 1 день (безоплатна відпустка), у грудні 2019 року 5 днів (вимушений простій), у лютому 2020 року 5 днів (вимушений простій), у березні 2020 року 6 днів (вимушений простій), у квітні 2020 року 2 дні (вимушений простій), 2 дні (безоплатна відпустка), у червні 2020 року 14 днів (вимушений простій), у липні 2020 року 3 дні (вимушений простій), 2 дні (безоплатна відпустка), у жовтні 2020 року 1 день (безоплатна відпустка), у березні 2021 року 1 день (вимушений простій), 2 дні (безоплатна відпустка), у квітні 2021 року 6 днів (вимушений простій), у листопаді 2021 року 3 дні (прогули), у лютому 2022 року 2 дні (вимушений простій), у березні 2022 року 3 дні (вимушений простій), 3 дні (безоплатна відпустка), у квітні 2022 року 25 днів (безоплатна відпустка), у червні 2023 року 3 дні (безоплатна відпустка), у жовтні 2023 року 1 день (державний обов`язок).

Враховуючи вказане, суд зауважує, що у зазначених періодах позивач перебував у відрядженнях, у безоплатних відпустках, у вимушених простоях, прогулах, виконував державний обов`язок, що жодним чином не обґрунтовується представником позивача у позовній заяві.

Так, згідно зі статтею 84 Кодексу законів про працю України у випадках, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Як слідує зі статті 4 Закону України «Про відпустки», відпустки без збереження заробітної плати є одними з видів відпусток.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

У листі Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 №713/039/161-16 зазначено, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Цим листом Міністерство соцполітики роз`яснило, що відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

У постанові від 19.03.2019 у справі №295/8979/16-а Верховний Суд, між іншим, зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.

Разом із цим, відповідач не скористався повноваженнями, передбаченими частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV, не витребував від підприємства відповідних документів або відомостей стосовно підстав надання позивачу відпуски без збереження заробітної плати та застосування простою, прогулів, виконання державного обов`язку. А також, не зазначив в оскаржуваному рішенні про необхідність підтвердження цих відомостей позивачем.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем не зазначено жодних підстав не зарахування вищезазначених періодів до пільгового стажу позивача, а рішення відповідача взагалі не вмотивоване.

Отже, суд констатує, що ані представником позивача у позовній заяві, ані відповідачем в оскаржуваному рішенні та у відзиві на позовну заяву не визначено, які саме обставини слугували підставами не зарахування до пільгового стажу позивача періодів: з 15.07.2002 по 22.07.2002, з 23.07.2003 по 14.08.2003, з 30.07.2004 по 01.08.2004, з 30.09.2004 по 30.09.2004, з 29.12.2007 по 31.12.2007, з 23.11.2008 по 05.12.2008, з 21.01.2009 по 02.02.2009, з 29.04.2009 по 06.05.2009, з 26.06.2009 по 09.07.2009, з 28.11.2009 по 01.12.2009, з 20.09.2010 по 30.09.2010, з 29.11.2010 по 02.12.2010, з 28.02.2011 по 28.02.2011, з 31.07.2011 по 31.07.2011, з 31.12.2011 по 01.01.2012 , з 28.04.2012 по 19.05.2012, з 29.08.2012 по 02.09.2012, з 31.01.2013 по 02.02.2013, з 31.05.2013 по 31.05.2013, з 31.08.2013 по 01.09.2013, з 30.10.2013 по 03.11.2013, з 01.01.2014 по 02.01.2014, з 29.03.2014 по 03.04.2014, з 31.05.2014 по 02.06.2014, з 31.08.2014 по 01.09.2014, з 31.10.2014 по 31.10.2014, з 31.01.2015 по 01.02.2015, з 30.03.2015 по 01.04.2015, з 31.05.2015 по 31.05.2015, з 27.08.2015 по 31.08.2015, з 31.12.2015 по 31.12.2015, з 31.01.2016 по 01.02.2016, з 28.04.2016 по 30.04.2016, з 30.09.2016 по 30.09.2016, з 28.02.2017 по 28.02.2017, з 29.08.2017 по 31.08.2017, з 31.03.2018 по 31.03.2018, з 31.05.2018 по 31.05.2018, з 27.12.2019 по 31.12.2019, з 25.02.2020 по 06.03.2020, з 27.04.2020 по 30.04.2020, з 17.06.2020 по 05.07.2020, з 27.08.2020 по 31.08.2020, з 31.10.2020 по 31.10.2020, з 29.03.2021 по 06.04.2021, з 28.11.2021 по 30.11.2021, з 27.02.2022 по 06.03.2022, з 01.04.2022 по 25.04.2022, з 28.06.2023 по 30.06.2023, з 31.10.2023 по 31.10.2023.

Адже, з рішення відповідача №39 від 25.01.2024 вбачається, що за доданими позивачем до заяви документами всі періоди зараховано. Разом із цим, оскаржуване рішення не містить нормативного обґрунтування та підстав зарахування або не зарахування конкретних періодів роботи позивача до його пільгового стажу.

Відтак, відсутність в оскаржуваному рішенні спірних періодів та мотивів його прийняття позбавляє суд можливості перевірити таке рішення на відповідність пенсійному законодавству України. Вказане дає підстави констатувати, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №39 від 25.01.2024 не відповідає принципам, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Водночас, суд не може надати оцінку необґрунтованим твердженням представника позивача щодо необхідності зарахування до його пільгового стажу періодів: з 15.07.2002 по 22.07.2002, з 23.07.2003 по 14.08.2003, з 30.07.2004 по 01.08.2004, з 30.09.2004 по 30.09.2004, з 29.12.2007 по 31.12.2007, з 23.11.2008 по 05.12.2008, з 21.01.2009 по 02.02.2009, з 29.04.2009 по 06.05.2009, з 26.06.2009 по 09.07.2009, з 28.11.2009 по 01.12.2009, з 20.09.2010 по 30.09.2010, з 29.11.2010 по 02.12.2010, з 28.02.2011 по 28.02.2011, з 31.07.2011 по 31.07.2011, з 31.12.2011 по 01.01.2012 , з 28.04.2012 по 19.05.2012, з 29.08.2012 по 02.09.2012, з 31.01.2013 по 02.02.2013, з 31.05.2013 по 31.05.2013, з 31.08.2013 по 01.09.2013, з 30.10.2013 по 03.11.2013, з 01.01.2014 по 02.01.2014, з 29.03.2014 по 03.04.2014, з 31.05.2014 по 02.06.2014, з 31.08.2014 по 01.09.2014, з 31.10.2014 по 31.10.2014, з 31.01.2015 по 01.02.2015, з 30.03.2015 по 01.04.2015, з 31.05.2015 по 31.05.2015, з 27.08.2015 по 31.08.2015, з 31.12.2015 по 31.12.2015, з 31.01.2016 по 01.02.2016, з 28.04.2016 по 30.04.2016, з 30.09.2016 по 30.09.2016, з 28.02.2017 по 28.02.2017, з 29.08.2017 по 31.08.2017, з 31.03.2018 по 31.03.2018, з 31.05.2018 по 31.05.2018, з 27.12.2019 по 31.12.2019, з 25.02.2020 по 06.03.2020, з 27.04.2020 по 30.04.2020, з 17.06.2020 по 05.07.2020, з 27.08.2020 по 31.08.2020, з 31.10.2020 по 31.10.2020, з 29.03.2021 по 06.04.2021, з 28.11.2021 по 30.11.2021, з 27.02.2022 по 06.03.2022, з 01.04.2022 по 25.04.2022, з 28.06.2023 по 30.06.2023, з 31.10.2023 по 31.10.2023. Адже, як вказано судом вище, оскаржуване рішення не відповідає приписам частини другої статті 2 КАС України, оскільки суб`єктом владних повноважень не визначено періоди, які зараховані або не зараховані до пільгового стажу; не наведено підстав та нормативного обґрунтування зарахування або не зарахування періодів страхового стажу та пільгового стажу позивача при вирішенні питання про призначення йому пенсії на пільгових умовах.

При вирішені цього спору суд керується частиною другою статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій «прийняття рішень, вчинення (не вчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій «прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії» - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Як встановлено судом вище, спірним рішенням відмовлено позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, яке не містить зазначення періодів роботи позивача, які включено або не включено до спеціального стажу, конкретних підстав для не включено до таких періодів, не зазначено, яких саме документів в підтвердження спеціального стажу не надано позивачем, що свідчить про недотримання відповідачем принципів обґрунтованості та добросовісності при прийнятті рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог пунктів 3, 5 частини другої статті 2 КАС України, і недотримання яких є підставою для скасування такого рішення, оскільки позивачу та суду з тексту такого рішення неможливо визначити, які саме періоди роботи не включено до страхового та пільгового стажу.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд приходить висновку, що у даній справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи оскаржуване рішення використав повноваження не з метою, з якою це повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотриманням принципу рівності перед законом, дискримінаційно; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо решти позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати визначені представником позивача періоди до пільгового стажу та призначити пенсію, суд зазначає, що вони не підлягають задоволенню. Адже, спірним рішенням відповідача не визначено та не наведено які саме періоди страхового стажу позивача не було зараховано до його пільгового страхового стажу, яким надано оцінку органом пенсійного фонду як суб`єктом владних повноважень.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом із цим, суд наголошує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2020 року по справі №520/2261/19 дійшла висновку, що обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд враховує, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" заява № 11681/85).

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, має бути чітким та зрозумілим, а відсутність у рішенні Головне управління пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії №39 від 25.01.2024 обґрунтованих мотивів його прийняття та не зарахування спірних періодів до пільгового страхового стажу позивача, позовні вимоги підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 19.01.2024, з урахуванням висновків суду.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд приходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про задоволення позовних вимог позивача частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до квитанції №1698-0419-4651-2901 від 11.02.2024 позивачем сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн.

Згідно із частиною першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України у Київській області №39 від 25.01.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.01.2024 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 18.03.2024.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Арестова