Справа № 360/263/24
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

18 березня 2024 року м. ДніпроСправа № 360/263/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., перевіривши матеріали за позовною заявою адвоката Кашуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2024 до Луганського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява адвоката Кашуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач, ГУНП в Київській області) в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані щорічні оплачувані відпустки за 2021 рік 20 діб (5 основної відпустки, 15 додаткової відпустки); додаткових відпусток як учасник бойових дій за 2015 рік 14 діб, за 2016 рік 14 діб, за 2018 рік 14 діб, за 2022 рік 14 діб, за 2023 рік 14 діб);

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані щорічні оплачувані відпустки за 2021 рік 20 діб (5 основної відпустки, 15 додаткової відпустки); додаткових відпусток як учаснику бойових дій за 2015 рік 14 діб, за 2016 рік 14 діб, за 2018 рік 14 діб, за 2022 рік 14 діб, за 2023 рік 14 діб).

В обґрунтування позову зазначено, що позивач у період з 07.11.2015 до 19.09.2022 проходив службу на посадах у підрозділах Головного управління Національної поліції в Луганській області та з 19.09.2022 і до 12.12.2023 на посадах у підрозділах Головного управління Національної поліції в Київській області (підтверджується розрахунком вислуги років, витягами з наказів ГУНП в Луганській області від 12.09.2022 № 341о/с та ГУНП в Київській області від 11.12.2023 № 284о/с).

Відповідно до наказу ГУНП в Київській області № 284о/с від 11.12.2023 позивача звільнено зі служби за пунктом 2 (за станом здоров`я (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Однак, при звільненні з ним повного розрахунку проведено не було, окрім цього відповідач, повідомив його лише про нарахування компенсації невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у кількості 45 діб за 2022 рік та за 41 добу у 2023 році.

При звільненні позивачу в повному обсязі не було нараховано та не було виплачено компенсацію за усі невикористані щорічні оплачувані відпустки та додаткові відпустки як учаснику бойових дій. У наказі про його звільнення не було зазначено про усі невикористані ним відпустки.

За захистом порушених прав, позивач звернувся за правничою допомогою до адвоката Кашуби Миколи Олексійовича.

З метою нарахування компенсації за всі невикористані позивачем відпустки на адресу відповідача 15.01.2024 направлено копію довідки ГУНП в Луганській області від 28.12.2023 № 2824/111/19-2023 з детальною інформацією про використання позивачем щорічних оплачуваних відпусток (та наявність на дату переведення до ГУНП в Київській області невикористаних відпусток), а також з проханням нарахувати та виплатити компенсацію за всі невикористані позивачем відпустки (у тому числі пільгові та додаткові, як учаснику бойових дій) саме щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток за 2021 рік 20 діб (5 основної відпустки, 15 додаткової відпустки); додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, за 2016 рік у кількості 14 діб, за 2018 рік у кількості 14 діб, за 2022 рік у кількості 14 діб, за 2023 рік у кількості 14 діб, а всього 90 діб.

У листі від 25.01.2024 за вих. № 29/К-11аз відповідачем зазначено, що компенсація за невикористані дні щорічних відпусток була нарахована та виплачена позивачу згідно наказу про звільнення ГУНП в Київській області у повному обсязі. Також, відповідач повідомив, що виплати грошової компенсації за невикористані дні пільгової відпустки як учаснику бойових дій не відноситься до щорічних відпусток та виплата такої компенсації чинним законодавством не передбачена. Тобто, відповідач вважає, що проведення розрахунків грошової компенсації за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018, 2021, 2022 та 2023 роки не передбачена.

Вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки за 2021 рік 20 діб (5 основної відпустки, 15 додаткової відпустки); додаткових відпусток як учаснику бойових дій за 2015 рік 14 діб, за 2016 рік 14 діб, за 2018 рік 14 діб, за 2022 рік 14 діб, за 2023 рік 14 діб), а всього 90 діб, протиправною.

За приписами пункту 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 КАС України, у зв`язку з чим вона має бути залишена без руху з таких підстав.

У цій справі позивач звернувся до суду з позовною заявою 13.03.2024 та оскаржує бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації за не використані відпустки. Однак звільнення позивача відбулось 11.12.2023, тобто з моменту звільнення до моменту звернення до суду минуло понад три місяці.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Так, до 19.07.2022 строк звернення до суду з позовом про стягнення належної працівникові, зокрема, індексації грошового забезпечення, як складової оплати праці не обмежувався.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-ІХ (далі - Закон № 2352-ІХ), яким внесені зміни до діючого законодавства про працю, зокрема, частини першої і другої статті 233 КЗпП України викладено в наступній редакції (пункт 18 частини 1розділу І Закону № 2352-IX):

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, Законом № 2352-IX внесено зміни до статті 233 КЗпП України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення заробітної плати, зокрема, починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Суд звертає увагу, що спірні правовідносини виникли під час дії нової редакції статті 233 КЗпП України, якою встановлено відповідні строки звернення до суду.

Позивачем не надано доказів неможливості звернення із цим позовом у встановлений законодавством строк та не наведено обґрунтувань поважності несвоєчасного звернення.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, частиною першої зазначеної статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частинами другою, третьою статті 123 КАС України визначено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача у спірних правовідносинах є надання можливості останньому скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропущеного строку, ніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку у разі визнання їх судом неповажними.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

З наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду.

До позовну не надано заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Для усунення вказаного недоліку позивачу необхідно надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду понад встановлений тримісячний строк з моменту звернення до суду.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява подана без додержання вимог статті 161 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки вищевказані обставини перешкоджають відкриттю провадження у справі, позовну заяву слід залишити без руху, з встановленням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 169, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Кашуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

У разі ненадання вищевказаних документів позовна заява буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.

Копію даної ухвали невідкладно надіслати представнику позивача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

СуддяТ.В. Смішлива