Справа № 461/5304/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 461/5304/23 пров. № А/857/14535/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т. І.,

за участі секретаря судового засідання Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 липня 2023 року (головуючий суддя Юрків О.Р., м. Львів, повний текст складено 01 серпня 2023 року о 16:45) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 28.02.2023 року.

Обґрунтовує позов відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки Правил дорожнього руху не порушував.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідальність за порушення правил стоянки на тротуарах передбачена пунктом 15.10 «в» ПДР України, який визначає випадки, коли на тротуарах забороняється стоянка, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. Вважає, що якщо легковий автомобіль стоїть на тротуарі під дією знаку 3.34 ПДР «Зупинку заборонено », проте від краю автомобіля залишається щонайменше 2 метри, то така зупинка не є порушенням Правил дорожнього руху. Зазначає, що з поданих ним фотографій із місця зупинки автомобіля за адресою: м. Львів, вул. Князя Романа, 9 вбачається, що відстань між автомобілем та будівлею є суттєво більшою, ніж 2 метри.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представник відповідача Шпакова Т.М. у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши докази, які є у справі та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і визнається сторонами, постановою серії РАП № від 28.02.2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.

Згідно цієї постанови 08.01.2023 о 15 год. 14 хв. у м. Львові на вул. Князя Романа, 9, автомобілем Citroen C4, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснено зупинку за адресою: м. Львів, вул. Князя Романа, 9, чим порушено вимоги пункту 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем вимог пункту 3.34 розділу 3 ПДР України підтверджується постановою та доданими до неї і наявними в матеріалах справи доказами, а тому відповідачем доведені обставини, які свідчать, що в діях позивача є склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками і вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 8.1 ПДР України встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Розділом 33 ПДР передбачено зону дії заборонних знаків, зокрема, для дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» передбачено зону дії від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Згідно з розділом 33 ПДР України знак 3.34 «Зупинка заборонена» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Згідно пункту 3 розділу 33 ПДР, дія знаку 3.34 «Зупинку заборонено» поширюється на той бік дороги, на якому він встановлений.

Приписами ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частинами 2, 4 статті 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису).

Таким чином, положеннями КУпАП передбачено, що у випадку виявлення ознак адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП, складення протоколу про адміністративне правопорушення не вимагається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься безпосередньо на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до примітки ст.14-2 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до положень статті 14-2 КУпАП, інспектором з паркування було здійснено фотофіксацію обставин порушення правил стоянки в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, на яких було зафіксовано:

1) дату порушення 08.01.2023;

2) географічні координати: 49.834274, 24.034976;

3) час вчинення порушення: 11:01:53.

Фотозйомка здійснювалася за допомогою технічного засобу LOGIC INSTRUMENT FIELDBOOK K 80V2, про що зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення.

Про здійснення фотофіксації під час фіксування правопорушення зазначено в оскаржуваній постанові, а тому такі докази апеляційним судом визнаються належними, допустимими та достовірними.

З оскаржуваної постанови з доданими до неї матеріалами фотофіксації (а.с. 41-46) вбачається, що транспортний засіб Citroen C4, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за позивачем, зафіксовано на тротуарі в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена».

Апелянт ОСОБА_1 не заперечує факт зупинки його автомобіля в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», однак вважає, що якщо легковий автомобіль стоїть на тротуарі під дією знаку 3.34 ПДР «Заборонено зупинку», проте від краю автомобіля залишається щонайменше 2 метри тротуару, то така зупинка не є порушенням Правил дорожнього руху.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 1.10 ПДР України автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу;

тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

У статті 1 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що вулиця - автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів; проїзна частина - частина автомобільної дороги, безпосередньо призначена для руху транспортних засобів.

Аналізуючи наведені у Законі України «Про автомобільні дороги» терміни, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що тротуар є складовим елементом дороги. Дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» поширює свою дію на той бік дороги, на якому він встановлений, в даному випадку - на вул. Князя Романа, проте, дорога - це не лише проїзна частина, по якій рухається автомобільний транспорт, але й пішохідна зона, в тому числі й тротуар.

Отже, дії позивача, а саме - здійснення зупинки автомобіля на тротуарі в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першої статті 122 КУпАП.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №686/13619/17.

Щодо доводів апелянта про те, що стоянка його автомобіля здійснена відповідно до п. 15.10 «в» ПДР України, то колегія суддів зазначає наступне.

Параграф 15 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 № 1306, який називається «Зупинка і стоянка» чітко регламентує, де може здійснюватися зупинка і стоянка транспортних засобів.

Пункт 15.1 ПДР, який є загальною нормою параграфу 15 ПДР, передбачає, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

З аналізу змісту зазначеної правової норми висновується, що вимогами пункту 15.1 ПДР встановлено дозвіл здійснювати стоянку транспортних засобів лише у спеціально відведених місцях або на узбіччі.

Наступні пункти параграфу 15 ПДР уточнюють загальне правило пункту 15.1 ПДР.

Зокрема, пунктом 15.2 ПДР передбачено, що у випадку відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливi, вони дозволяються бiля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Пункт 15.10 ПДР, знову ж таки, уточнюючи загальне правило п.15.1 ПДР, містить перелік конкретних місць, де стоянка заборонена.

Так, відповідно до п.п. «б», «в» п. 15.10 ПДР стоянка забороняється, зокрема, на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Таким чином, виходячи зі змісту вищезазначених норм ПДР, апеляційний суд висновує, що здійснити стоянку автомобіля на тротуарі можна за умови дотримання трьох вимог, а саме: місце стоянки має бути спеціально відведене для стоянки, зокрема, позначене відповідними дорожніми знаками; стоянка здійснюється легковим автомобілем чи мотоциклом; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Колегія суддів наголошує, що зупинка і стоянка транспортних засобів є невід`ємною складовою організації дорожнього руху, тому з метою зведення до мінімуму перешкод для руху усіх учасників дорожнього руху зупинку і стоянку дозволяється здійснювати у спеціально відведених місцях, позначених дорожніми знаками 5.42.1 «Місце для стоянки», 5.43 «Зона стоянки» або на узбіччі.

Враховуючи встановлений пунктом 15.1 ПДР дозвіл на зупинку та стоянку транспортних засобів лише у спеціально відведених місцях чи на узбіччі, у сукупності з вимогами п. 15.10 ПДР, апеляційний суд вважає, що зупинка автомобіля позивача на тротуарі за відсутності дорожніх знаків, які її дозволяють, тим більше за наявності знаку «Зупинка заборонена», здійснена з порушенням правил зупинки.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що зупинка його автомобіля здійснена відповідно до п. 15.10 «в» ПДР, оскільки вимоги до зупинки та стоянки транспортних засобів врегульовані параграфом 15 ПДР, а не лише пунктом «в» 15.10 ПДР, і повинні враховуватися у сукупності, а не вибірково, за бажанням особи, яка здійснює зупинку чи стоянку.

Таким чином, позивач, здійснюючи зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» на тротуарі із дотриманням п.15.10 «в» ПДР, порушив п. 3.34 розділу 33 ПДР України, за що його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно приписів статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню в користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.272, ст.286, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 липня 2023 року у справі № 461/5304/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 13 березня 2024 року