Справа № 420/1976/24
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1976/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та скасування рішення №149 про відмову в перетинанні державного кордону України 06.01.2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України, за результатом якого позивач просить:

визнати незаконними дії посадових осіб ВЧ НОМЕР_3 НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби які виразились у відмові в перетинанні державного кордону України 06.01.2024 року громадянину Молдови ОСОБА_1 ;

скасувати рішення №149 про відмову в перетинанні державного кордону України 06.01.2024 року громадянину Молдови ОСОБА_1 , винесене ВЧ НОМЕР_3 НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби, як незаконне та необґрунтоване;

стягнути на користь ОСОБА_1 з осіб ВЧ НОМЕР_3 НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби судові витрати по справі - 1211,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 січня 2024 року позивач прибув до пункту пропуску через державний кордон «Староказаче» з метою перетину державного кордону України, однак отримав письмову відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України, що і стало підставою для звернення до суду.

Позивач звертав увагу, що він має право у період воєнного стану на перетин державного кордону України та ним надано посадовій особі усі необхідні документи. Водночас, оскаржуване рішення, на думку позивача, не відповідає критеріям обґрунтованості та вмотивованості з тих міркувань, що не містить жодної інформації, яких документів не було подано позивачем для прийняття позитивного рішення стосовно перетину державного кордону України.

Позивач акцентує увагу на те, що він є громадянином Молдови, що підтверджується паспортом громадянина Молдови НОМЕР_4 , який був виданий 19.06.2023 року і дійсний до 19.06.0233 року. Саме цей документ на законних підставах ним був представлений для проходження прикордонного контролю при виїзді з України.

Однак, як на підставу для відмови у виїзді, посадовою особою ВЧ НОМЕР_3 НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби було зазначено, нібито, порушення ОСОБА_1 п.2.14-2.17 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року.

Позивач вважає, що вказані Правила мають дію у випадку виїзду за кордон саме громадянина України, але Позивач пред`явив для проходження прикордонного контролю свій паспорт, як громадянин іншої держави та мав проходити прикордонний контроль як громадянин іншої держави.

Ухвалою суду від 22 січня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позову зазначивши, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, неодноразово перетинав державний кордон в пунктах пропуску через державний кордон. Під час перетину державного кордону пред`являв закордонний паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 виданий 16.12.2015, дійсний до 16.12.2025 орган, що видав 5112 (Київський відділ у м. Одесі Головного управління ДМС в Одеській області), а отже на нього розповсюджуються норми Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету міністрів України №57 від 27.01.1995 року та рішення відповідача є обґрунтованим та законним.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що 06 січня 2024 року позивач прибув до пункту пропуску через державний кордон «Староказаче» з метою перетину державного кордону України в напрямку на виїзд з України до Республіки Молдова, під час проходження прикордонного контролю надав паспорт громадянина Молдови НОМЕР_4 , виданий 19.06.2023 року.

Однак, у дозволі на перетин кордону йому було відмовлено, про що старшим інспектором ВЧ НОМЕР_3 НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби старшим лейтенантом Білобраном Володимиром було винесено рішення №143 про відмову в перетинанні державного кордону України від 06.01.2024 року з причин порушення п.2.14-2.17 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету міністрів України №57 від 27.01.1995 року.

Також, інспектором прикордонної служби Кривенковою Ольгою було складено протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 299559 від 06.01.2024 року про, нібито, скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.204-1 КУпАП.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та за його скасування звернувся до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить наступного.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VІІІ від 12.05.2015 (далі - Закон № 389-VІІІ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно ст.1 Закону № 389-VІІІ воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ч.2 ст.2 Закону № 389-VІІІ).

Пунктом 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до п.3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.8 Закону № 389-VІІІ в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Системний аналіз наведених вище правових норм, надає суду підстави для висновку, що право особи на вільний перетин державного кордону України, тобто вільне залишення території України, може бути обмежено в умовах воєнного стану.

Позивач вважає, що йому протиправно відмовлено в перетині державного кордону України, оскільки він не є громадянином України.

Згідно ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі Закон № 3857-XII), перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Так, документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

При цьому, статтею 6 Закону № 3857-XII визначено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі Правила № 57).

Згідно з п. 2 Правил № 57, у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до п.2-6 Правил №57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з п.2-14 Правил №57, у разі введення в Україні воєнного стану члени Кабінету Міністрів України, перші заступники та заступники міністрів, керівники центральних органів виконавчої влади, їх перші заступники та заступники, Державний секретар Кабінету Міністрів України, його перший заступник та заступники, Керівник Апарату Верховної Ради України, його перший заступник та заступники, державні секретарі міністерств, Керівник Офісу Президента України та його заступники, керівники інших допоміжних органів і служб, утворених Президентом України, та їх заступники, Голова Служби безпеки, його перший заступник та заступники, Голова та члени Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Голова та члени Рахункової палати, Голова та члени Центральної виборчої комісії, голови та члени інших державних колегіальних органів, Секретар Ради національної безпеки і оборони України, його перший заступник та заступники, народні депутати України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини та його представники, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступники, Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим та його заступники, голови місцевих держадміністрацій, їх перші заступники та заступники, судді Конституційного Суду України, судді, прокурори, керівники інших державних органів та їх заступники, депутати місцевих рад, а також керівники структурних підрозділів державних органів та органів місцевого самоврядування і працівники, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, керівники державних унітарних підприємств та їх заступники, голова та члени виконавчих органів господарських товариств, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать державі, голова та члени виконавчих органів господарських товариств, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків, у тому числі дочірніх підприємств, мають право перетинати державний кордон на підставі відповідних рішень про службові відрядження.

Пропуск через державний кордон жінки (у тому числі тієї, яка є усиновлювачем, опікуном, піклувальником, однією з прийомних батьків або однією з батьків-вихователів) та/або чоловіка, який є одиноким батьком, одиноким усиновлювачем або опікуном, піклувальником, прийомним батьком чи батьком-вихователем (за умови, що він не перебуває у шлюбі та самостійно виховує та утримує дитину без участі матері), із числа зазначених у цьому пункті осіб, які мають або виховують дитину/дітей віком до 18 років, під час їх виїзду за межі України з метою відвідування таких дітей, які перебувають за межами України, або для супроводження таких дітей для виїзду за межі України здійснюється уповноваженими особами Держприкордонслужби за наявності відповідних підтвердних документів.

Відповідно до п.2-15 Правил № 57, у разі введення в Україні воєнного стану пропуск військовослужбовців через державний кордон здійснюється уповноваженими особами Держприкордонслужби на підставі прийнятих Міністром оборони, керівником іншого утвореного відповідно до закону військового формування, керівником правоохоронного органу спеціального призначення, керівником розвідувального органу рішень щодо виконання завдань у сфері безпеки і оборони.

Згідно з п.2-16 Правил № 57, у разі введення в Україні воєнного стану пропуск через державний кордон осіб, визначених пунктом 2-14 цих Правил, для лікування за кордоном здійснюється за наявності документів, які дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, та листа Міністра охорони здоров`я про погоджений з іноземною стороною перелік осіб, яких заклади охорони здоров`я іноземних держав можуть прийняти на лікування за кордоном. Виїзд таких осіб дозволяється у супроводі одного з членів сім`ї першого ступеня споріднення.

Відповідно до п.2-17 Правил № 57, у разі введення в Україні воєнного стану Голова Державної прикордонної служби може прийняти рішення про дозвіл на перетин державного кордону для осіб, визначених пунктом 2-14 цих Правил, у разі смерті за кордоном одного із членів сім`ї першого або другого ступеня споріднення.

Отже, чинним законодавством України передбачається можливість обмеження конституційного права на вільний виїзд за межі території України, в тому числі й в умовах воєнного стану.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується закордонним паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 виданий 16.12.2015, дійсний до 16.12.2025 орган, що видав 5112 (Київський відділ у м. Одесі Головного управління ДМС в Одеській області).

Крім цього, громадянин ОСОБА_2 , усвідомлює, що він є громадянином України, військовозобов`язаним, про що свідчить отримання ним тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_6 виданого Приморським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки м. Одеси 23.03.2023.

Слід зауважити, що доказів втрати позивачем громадянства України суду не надано, і позивач на наявність таких обставин не посилається.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про громадянство України» законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах:

1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України;

2) запобігання виникненню випадків без громадянства;

3) неможливості позбавлення громадянина України громадянства України;

4) визнання права громадянина України на зміну громадянства;

5) неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя;

6) рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України;

7) збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

Таким чином, із урахуванням п.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України» позивач громадянин України, маючи громадянство підданство іншої держави, у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України, а тому відносно нього застосовується чинне законодавство України, в тому числі Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», «Правила перетинання державного кордону громадянами України», затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57.

Статтею 1 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Молдова про безвізові поїздки громадян встановлено, що громадяни держави однієї Сторони, незалежно від місця постійного проживання, можуть в`їжджати-виїжджати, прямувати транзитом та перебувати на території держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, чинних в цій державі, по документах, зазначених у Додатку до цієї Угоди.

Згідно із додатком до Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Молдова про безвізові поїздки громадян дійсними документами для в`їзду-виїзду, прямування транзитом та перебування на території держави іншої Сторони в розумінні цієї Угоди для громадян України є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, паспорт для внутрішнього користування (колишнього СРСР) з відміткою про наявність громадянства, Внутрішній паспорт громадянина України, Дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка (за наявності суднової ролі або виписки з неї), посвідчення члена екіпажу повітряного судна (за наявності запису в польотному завданні або виписки з нього), свідоцтво на повернення в Україну (тільки для повернення в Україну), проїзний документ дитини, свідоцтво про народження для дітей у віці до 16 років (тільки в супроводжені їх законних представників).

Резюмуючи наведене, суд зазначає, що згідно з ст. 2 Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України; посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Виходячи з викладеного позивачу, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином України (що підтверджено доказами) для перетину державного кордону було необхідно мати документи, передбачені Угодою між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Молдова про безвізові поїздки громадян, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», «Правилами перетинання державного кордону громадянами України».

Разом з тим, позивач будучи громадянином України (у правових відносинах з Україною громадянин України, який набула громадянство іншої держави визнається лише громадянином України (п.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України»)) як підставу для виїзду з України пред`явив закордонний паспорт громадянина Молдови, який не дає права на перетин державного кордону.

Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, під час прийняття рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 06.01.2024 № 149 посадова особа НОМЕР_2 прикордонного загону діяла в межах та в спосіб, що не суперечить положенням ст. ст. 8, 19, 33, 64 Конституції України, Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, Законів України «Про громадянство України», «Про прикордонний контроль», Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57.

Разом з тим, суд зауважує, що оскаржуване рішення від 06.01.2024 року про відмову в перетинанні державного кордону України вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому при пред`явлені позивачем документів, які надають право на перетин державного кордону на виїзд з України, воно не створює перешкод для перетину державного кордону, за наявності на те законних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та скасування рішення №149 про відмову в перетинанні державного кордону України 06.01.2024 року - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.