Справа № 160/650/20
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2024 року м. Дніпросправа № 160/650/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

при секретарі судового засідання Рівній В.В.

за участі представника позивача Ясира С.А.,

представника відповідача Волошиної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «МТПО ДНЕПР» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/650/20 (головуючий суддя І-ї інстанції Златін С.В., повний текс рішення складено 13.09.2023 року) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МТПО ДНЕПР» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 16.01.2020 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02 жовтня 2019 року:

- №000254502 на загальну суму донарахування з податку на додану вартість 7715770,50 грн., з них 5143847 грн. за основним платежем та 2571923,50 грн. штрафні санкції;

- №000253502 на загальну суму донарахування по податку на прибуток підприємств 7623054 грн., з них 5082036 грн. за основним платежем та 2541018 грн. штрафні санкції.

В обгрунтування позову зазначено, що відповідач за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки дійшов помилкового висновку про порушення позивачем приписів чинного податкового законодавства та про заниження податку на додану вартість та податку на прибуток, оскільки позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами в ході здійснення реальних господарських операцій з надання послуг з механічної обробки деталей та поставки товарів, а також правомірно сформував витрати, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток за цими господарськими операціями. Позивач стверджує, що господарські операції з контрагентами, переліченими в акті перевірки, підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій. Відсутність в актах приймання-передачі робіт відомостей про зміст розглядуваних операцій, їх обсяг, порядок виконання не відповідає дійсності, оскільки всі надані до суду акти містять ці обов`язкові реквізити первинного документа. Також зазначає, що змістом первинних документів спростовується і твердження відповідача щодо ідентичності та загального характеру інформації, викладеної в актах приймання-передачі наданих послуг. Не відповідає дійсності посилання відповідача на відсутність жодного документального підтвердження цих господарських операцій в частині транспортування товару, оскільки такі твердження спростовуються наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними. Крім того, позивач зазначає про невідповідність обставинам справи висновків відповідача про відсутність в документах щодо передачі контрагентам-виконавцям деталей в обробку обов`язкових реквізитів документа: дати та місця складення, вказівки на уповноважених представників, що передали та отримали деталі. Надаючи оцінку правовідносинам позивача з ТОВ «Фруктплюс» щодо надання останнім послуг з ремонту приміщення АЗС за адресою: вул.Робоча, відповідач не дослідив та не надав оцінку наданим позивачем доказам, зокрема звіту про виконання робіт з ремонту приміщення АЗС «АВІАС» за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 23ж. Позивач вважає помилковим посилання відповідача на те, що контрагенти є фігурантами кримінальних проваджень, оскільки згідно практики Верховного Суду наявність кримінального провадження як таке не може бути обов`язковим для адміністративного суду за відсутності вироку, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності або постанови про адміністративне правопорушення, що набрали законної сили. Крім того, вказує, що відповідач стосовно права на включення від`ємного значення до складу податкового кредиту у розмірі 63468 грн. не врахував правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 15 червня 2020 року у справі №440/17/19, від 22 жовтня 2020 року у справі №300/1717/19. Позивач вважає, що відповідач протиправно нарахував штрафні санкції в розмірі 50% від суми податку, без наявності належних та допустимих доказів повторності порушень. При цьому наданий відповідачем скріншот про надіслання відповіді на скаргу позивача, на переконання останнього, не є належним доказом вручення такої відповіді. Крім цього, помилковими, на думку позивача, є висновки відповідача стосовно спливу строку позовної давності на кредиторську заборгованість по договорам з рядом підприємств, взаємовідносини з якими мали місце у 2014 - 2016 роках.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №000254502 в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на додану вартість за основним податковим зобов`язанням на суму 455112 грн. та за штрафними санкціями на сумі 227556 грн..

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №000253502 в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток за основним податковим зобов`язанням на суму 479310 грн. та за штрафними санкціями на суму 248017 грн..

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02.05.2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі №160/650/20 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано частково протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.10.2019 року №000253502 в частині нарахованого грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 3726826 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1863444,50 грн..

Визнано частково протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.10.2019 року №000254502 в частині нарахованого грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 3520158 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1818064 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ГУ ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 14976,17 грн..

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог і в цій частині прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що ТОВ «МТПО ДНЕПР» до перевірки не надано документів, які б свідчили про продовження строку позовної давності по зобов`язанням з взаєморозрахунків з контрагентами: договорів, контрактів, повідомлень, актів звірок заборгованості, претензій, вимог кредиторів тощо. Ненадання платником податків контролюючому органу первинних документів у встановлені законом строки має наслідком встановлення відсутності таких документів на час складення податкової звітності. Списання безнадійної кредиторської заборгованості відповідно до ПК України створює для платника податків обов`язок коригувати податковий кредит. За результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «МТПО ДНЕПР» встановлено порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, які призвели до заниження податку на прибуток та податку на додану вартість внаслідок віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Ранпром», ТОВ «Хелоніда», ТОВ «Каліпсо Медіа», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард»), ТОВ «Кавіра», ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Ідаеко», ТОВ «Сонкей», ТОВ «Анвіра Пром», ТОВ «Будпром-Інвест», ТОВ «Ронан», ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Вотмір», ТОВ «Торг-База», ТОВ «Шолдерснаб», ТОВ «Елсон Трейд», ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд» та ТОВ «Бріск-Торг», та формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за цими господарськими відносинами, в той час, як правочини, укладені з цими суб`єктами господарювання, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Так, перевіркою встановлено невідповідність придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) вищезазначеними постачальниками на адресу позивача. Вказані господарські операції відбувалися штучно та виключно з метою оформлення документообігу господарських операцій, а не їх фактичного проведення, і з ціллю мінімізації сплати податків до бюджету. Крім того, всі вищевказані контрагенти позивача є фігурантами кримінальних проваджень, порушених, зокрема, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205 КК України, що полягає у створенні та придбанні невстановленими особами ряду юридичних осіб з метою прикриття протиправної діяльності, спрямованої на формування безпідставного податкового кредиту підприємствам. Також проведеною перевіркою встановлено, що станом на 01.01.2016 року у ТОВ «МТПО ДНЕПР» обліковується кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» на загальну суму 2730676,46 грн., при цьому вказана кредиторська заборгованість є безнадійною, оскільки станом на час проведення перевірки сплив строк позовної давності, протягом якого можна було звернутися з позовами про її стягнення, таким чином, позивачем в порушення приписів п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134,п.192.1 ст.192, п.198.3 ст.198 ПК України занижено дохід у зв`язку із не віднесення до його складу безнадійної кредиторської заборгованості, що враховується при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, на суму 2730676,46 грн. за 2018 рік, а також не відкориговано податковий кредит по простроченій кредиторській заборгованості, по якій минув термін позовної давності. Відносно правомірності застосування штрафних санкцій у розмірі 50% від суми грошового зобов`язання за основним платежем скаржник зазначає, що станом на дату винесення спірних податкових повідомлень-рішень (02.10.2019 р.) згідно з даними ІКП за ТОВ «МТПО ДНЕПР» обліковується податковий борг з податку на прибуток та з податку на додану вартість, який виник у зв`язку із не сплатою позивачем у встановлені законом строки грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу від 03.01.2019 року № (з податку на прибуток) та № (з податку на додану вартість), прийнятими на підставі акту від 06.12.2018 року №70603/04-36-14-21/38836499, складеного за результатами перевірки ТОВ «МТПО ДНЕПР» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Торговий дім «Форум Брандіг» за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року. Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржено позивачем в адміністративному порядку, проте, за результатами розгляду скарги залишені в силі. В судовому порядку вищезазначені податкові повідомлення-рішення позивач не оскаржував. Таким чином, станом на день прийняття спірних податкових повідомлень-рішень у даній справі, якими збільшено суму грошових зобов`язань позивача з ПДВ та з податку на прибуток у контролюючого органу були підстави застосування штрафних санкцій у розмірі 50%, оскільки є повторність порушення законодавства з ПДВ та з податку на прибуток за попередні періоди. Відповідач вважає, що штрафні санкції у розмірі 50% застосовано обгрунтовано, оскільки до позивача раніше приймалися податкові повідомлення-рішення від 27.11.2018 року №№, , правомірність яких підтверджена постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.09.2019 року у справі № 160/2714/19.

Позивач також не погодився із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог: визнати частково протиправним та скасовати податкове повідомлення-рішення від 02.10.2019 року №000253502 в частині нарахованого грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 5018667 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2509396,50 грн.; визнати частково протиправним та скасовати податкове повідомлення-рішення від 02.10.2019 року №000254502 в частині нарахованого грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 5025877 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2544672,50 грн..

При цьому, апеляційна скарга позивача не містить посилань щодо іншої частини позовних вимог при оскарженні спірних податкових повідомлень-рішень, а також посилань на норми КАС України щодо можливості зміни позовних вимог під час апеляційного розгляду справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якій просив скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники позивача та відповідача вимоги своїх апеляційних скарг підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «МТПО ДНЕПР» є суб`єктом господарювання (), перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС у Дніпропетровській області як платник податків з 02 серпня 2013 року та відповідно до свідоцтва від 01 жовтня 2013 року №200141430 є платником податку на додану вартість, а також є платником податку на прибуток. Основний вид діяльності - механічна обробка металевих виробів.

Відповідач - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

В період з 28.03.2019 року по 08.05.2019 року контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «МТПО ДНЕПР» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, валютного законодавства за період 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, за результатами якої 16 травня 2019 року складено акт №26895/04-36-14-02/38836499 (а.с.32-186 т.1).

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 5082036 грн., в тому числі за 2016 рік на суму 943353 грн., за 2017 рік на суму 2690210 грн. та за 2018 рік на суму 1448473 грн.;

- пунктів 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 5614139 грн., в тому числі: за січень 2016 року 34833 грн.; лютий 2016 року 46293 грн.; березень 2016 року 38554 грн.; квітень 2016 року 61485 грн.; травень 2016 року 52335 грн.; червень 2016 року 29505 грн.; липень 2016 року 73365 грн.; серпень 2016 року 133922 грн., вересень 2016 року 163456 грн.; жовтень 2016 року 76020 грн.; грудень 2016 року 338400 грн., січень 2017 року 239838 грн.; лютий 2017 року 85877 грн.; березень 2017 року 12680 грн.; квітень 2017 року 214966 грн.; травень 2017 року 151075 грн.; червень 2017 року 435666 грн.; липень 2017 року 283827 грн.; серпень 2017 року 220962 грн.; вересень 2017 року 374160 грн.; жовтень 2017 року 231990 грн.; листопад 2017 року 340783 грн.; грудень 2017 року 453882 грн.; січень 2018 року 205658 грн.; лютий 2018 року 125892 грн.; березень 2018 року 820946 грн.; квітень 2018 року 11210 грн.; травень 2018 року 16611 грн., червень 2018 року 88900 грн.; липень 2018 року 102342 грн.; вересень 2018 року 8955 грн., листопад 2018 року 95800 грн.; грудень 2018 року 43951 грн..

На підставі акту перевірки контролюючим органом 02 жовтня 2019 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» №000253502, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 7623054 грн., в тому числі: за основним платежем на 5082036 грн. та штрафні санкції у розмірі 2541018 грн. (а.с.224 т.1);

- форми «Р» № 000254502, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 7715770,50 грн., в тому числі: за основним платежем на 5143847 грн. та штрафні санкції у розмірі 2571923,50 грн. (а.с.225 т.1).

Не погодившись із податковими повідомленнями- рішеннями, позивач оскаржив такі рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Висновки акту перевірки обґрунтовані порушенням ТОВ «МТПО ДНЕПР» вимог чинного законодавства, які призвели до заниження податку на прибуток та податку на додану вартість внаслідок віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Ранпром», ТОВ «Хелоніда», ТОВ «Каліпсо Медіа», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард»), ТОВ «Кавіра», ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Ідаеко», ТОВ «Сонкей», ТОВ «Анвіра Пром», ТОВ «Будпром-Інвест», ТОВ «Ронан», ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Вотмір», ТОВ «Торг-База», ТОВ «Шолдерснаб», ТОВ «Елсон Трейд», ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд» та ТОВ «Бріск-Торг», та формуванням позивачем витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за цими господарськими відносинами, в той час, як правочини, укладені з цими суб`єктами господарювання, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними.

Так, перевіркою встановлено невідповідність придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) вищезазначеними постачальниками на адресу позивача, у зв`язку із чим не можливо встановити законне джерело походження товарів (послуг) та їх законне введення в обіг у попередніх ланках постачання. На думку податкового органу вказані господарські операції відбувалися штучно та виключно з метою оформлення документообігу та мінімізації сплати податків до бюджету.

Крім того, згідно з наявною податковою інформацією у вказаних контрагентів позивача недостатньо трудових та виробничих ресурсів та/або, з урахуванням змісту і специфіки документально оформлених операцій, які передбачають наявність кваліфікованого персоналу, основних засобів, об`єктів оподаткування, складських приміщень, необхідних виробничих потужностей та/або транспорту тощо, а також відсутнє придбання товарів (послуг), необхідних для ведення господарської діяльності, зокрема, газу, електроенергії, оренди землі, складських приміщень, навантажувально розвантажувальних робіт та інше.

Податковий орган вважає, що наведені обставини, з урахуванням відсутності вищевказаних контрагентів за податковою адресою та неподання ними податкової звітності, свідчать про відсутність об`єктивно необхідних умов для реального здійснення задокументованих господарських операцій щодо придбання та реалізації товарів/послуг.

Крім того, всі вищевказані контрагенти позивача є фігурантами кримінальних проваджень, порушених, зокрема, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України, що полягає у створенні та придбанні невстановленими особами ряду юридичних осіб з метою прикриття протиправної діяльності, спрямованої на формування безпідставного податкового кредиту підприємствам.

Також перевіркою встановлено, що станом на 01 січня 2016 року у ТОВ «МТПО ДНЕПР» обліковується кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» на загальну суму 2730676,46 грн.. Існуюча кредиторська заборгованість є безнадійною, оскільки станом на час проведення перевірки сплив строк позовної давності, протягом якого можна було звернутися з позовами про її стягнення.

Отже, за висновками акту перевірки, позивачем в порушення приписів підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 192.1 статті 192, пункту 198.3 статті 198 ПК України занижено дохід, що враховується при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за рахунок не включення до його складу вищевказаної безнадійної кредиторської заборгованості на суму 2730676,46 грн. за 2018 рік, а також в порушення вимог пункту 192.1 статті 192, пункту 198.3 статті 198 ПК України не відкориговано податковий кредит по простроченій кредиторській заборгованості, по якій минув термін позовної давності, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 455113 грн.. Крім цього, в ході перевірки встановлено невірне перенесення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, у сумі 63468 грн. за січень 2017 року, у зв`язку із чим ТОВ «МТПО ДНЕПР» занижено суму податку на додану вартість.

Стосовно висновків контролюючого органу про невірне перенесення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, колегія судді зазначає наступне.

Судом встановлено, що 18 січня 2017 року ТОВ «МТПО ДНЕПР» подано податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2016 року, в якій відображено такі показники: податкові зобов`язання з ПДВ у рядку «9» - 732439 грн.; податковий кредит у рядку «17» - 732005 грн.; позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у рядку «18» - 434 грн.; від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду у рядку «19» - відсутнє.

24 січня 2017 року позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок до декларації з ПДВ за грудень 2016 року, в якому зменшено суму податкових зобов`язань з ПДВ на 63902 грн. (графа 6 рядку 9), тому, враховуючи, що сума податкових зобов`язань з ПДВ первинно була 732439 грн. (графа 4 рядку 9), уточнена сума стала 668537 грн. (графа 5 рядку 9), а сума податкового кредиту залишилась незмінною 732005 грн.. Таким чином, сума від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту за грудень 2016 року позивачем визначена у розмірі 63468 грн. (графи 5 та 6 рядку 19) та вказана у цьому уточнюючому розрахунку в рядку «19 Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду»; позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у рядку 18 зазначене 434 грн..

При складанні податкової декларації з ПДВ за січень 2017 року, поданої до контролюючого органу 24.01.2017 року, позивач включив суму від`ємного значення 63468 грн. до складу податкового кредиту (рядок 16 податкової декларації за січень 2017 року).

В подальшому, 20.02.2017 року ТОВ «МТПО ДНЕПР» подано ще один уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок до декларації з ПДВ за грудень 2016 року (№ від 20.02.2017 року), згідно з яким позивачем відображено наступні показники: податкові зобов`язання у рядку «9» - 732439 грн.; податковий кредит у рядку «17» - 732222 грн.; позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у рядку «18» - 217 грн..

При цьому, відповідно до наданого другого уточнюючого розрахунку до декларації з ПДВ за грудень 2016 року (від 20.02.2017 року №) у підприємства відсутні показники у рядку «19 Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту».

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21 та зареєстровано у Мінюсті України 29.01.2016 року за №159/28289 (далі по тексту - Порядок №21). Згідно із пунктом 1 розділу ІV Порядку №21 уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу.

Відповідно до пункту 2 розділу ІV Порядку №21 у графі 4 відображаються відповідні показники декларації звітного періоду, що виправляється. У разі якщо до декларації за цей звітний період раніше вносилися зміни, у графі 4 відображаються відповідні показники графи 5 останнього уточнюючого розрахунку, який подавався до декларації звітного (податкового) періоду, що виправляється.

Згідно із пунктом 3 розділу ІV Порядку №21 у графі 5 уточнюючого розрахунку відображаються відповідні показники з урахуванням виправлення.

Суд зазначає, що заз містом приписів Порядку №21 остаточною звітністю з ПДВ є останній уточнюючий розрахунок, що надавався до органів ДПС.

Відтак, оскільки в останньому поданому позивачем уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок до декларації з ПДВ за грудень 2016 року (№ від 20.02.2017 року), який вважається остаточною звітністю з ПДВ за цей період, у підприємства відсутні показники у рядку « 19 Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту», суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що є обґрунтованими висновки контролюючого органу, що позивачем невірно перенесено від`ємне значення об`єкту оподаткування, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, у сумі 63468 грн за січень 2017 року, з чим погоджується колегія суддів.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15.06.2020 року у справі №440/17/19, від 22.10.2020 року у справі №300/1717/19, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки обставини у цих справах є відмінними зі спірними.

Позиція суду є висновком за результатом оцінки наданих учасниками справи доказів та установлених судом фактичних обставин справи. За вказаних обставин судом під час розгляду справи підтверджено зазначене порушення - невірне перенесення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.

Вказане також відображено у пунктах 95-106 постанови Верховного Суду від 02.05.2023 року у справі №160/650/20.

Стосовно реальності господарських операцій позивача з вказаними в акті перевірки контрагентами, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі по тексту - Закон №996).

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у цій нормі.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (пункт 135.1 статті 135 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Аналіз наведених норм свідчить, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Надання податковому органу документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ такої категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Суд має оцінити належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зокрема, провести всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод. Недоведеність вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкового кредиту, а покупця - права на його формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19 зазначила, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

У вказаному рішенні Велика Палата звернула увагу, що відповідно до положень статті 90 КАС України обставини у справі підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, при чому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.

За вказаних обставин суд відхиляє доводи відповідача, викладені в акті перевірки та в апеляційній скарзі, про те, що лише наявність порушених стосовно контрагентів позивача кримінальних проваджень, може свідчити про нереальність господарських операцій позивача з його контрагентами, оскільки у відповідності до вимог статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відповідач ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій не надав вироків судів щодо контрагентів позивача, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Оцінка правовідносин позивача та його контрагентів у даному випадку з огляду на специфіку товарів, що поставлялись, вимагає ретельної перевірки обставин виконання спірних поставок з наданням оцінки всім наведеним у акті перевірки твердженням відповідача, яким він обґрунтовував неправомірне формування податкового кредиту та доводам позивача, якими він спростовує ці висновки. Установлення наведених обставин є необхідним для перевірки того, чи відображають надані платником первинні документи реальні факти господарської діяльності за спірними правочинами.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «МТПО ДНЕПР», як замовником та покупцем, протягом періоду що перевірявся, було укладено ряд однотипних договорів про надання послуг та договорів на поставку товарів (деталей, запчастин) з наступними контрагентами, як виконавцями та постачальниками:

- з ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К») договір про надання послуг від 03 липня 2017 року №3-03072017 на загальну суму 1878397,20 грн. та договір поставки від 01 серпня 2017 року №4-010820174 на загальну суму 2481169,80 грн.;

- з ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд») договір про надання послуг від 15 серпня 2017 року №15082017-П на загальну суму 853000 грн. та договір поставки від 14 серпня 2017 року №14082017-2 на загальну суму 3250722,60 грн.;

- з ТОВ «Хелоніда» (ТОВ «Логістична група») договір про надання послуг від 01 грудня 2016 року №2-01122016 на загальну суму 2396202 грн. та договір поставки від 01 грудня 2016 року №10-011216/Т на загальну суму 1689288 грн.;

- з ТОВ «Каліпсо Медіа» договір про надання послуг від 16 червня 2016 року №ДГ-0000016 на загальну суму 1009223,14 грн. та договір поставки від 18 квітня 2016 року №2-1804 на загальну суму 2030105,58 грн.;

- з ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард») договір про надання послуг від 02 грудня 2016 року №02122016 на загальну суму 2240103,96 грн. та договір поставки від 01 грудня 2016 року №01122016-1 на загальну суму 847366,98 грн.;

- ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс») договір про надання послуг від 03 липня 2017 року №2-03072017 на загальну суму 1154600 грн. та договір поставки від 17 липня 2017 року №17072017/1 на загальну суму 138657,60 грн.;

- з ТОВ «Фруктплюс» договір про надання послуг від 21 січня 2017 року на загальну суму 842360 грн. та договір поставки від 11 січня 2016 року №1-11012016 на загальну суму 251543,80 грн.;

- з ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда») договір поставки від 19 лютого 2018 року №190201 на загальну суму 954278,40 грн.;

- з ТОВ «Сонкей» договір про надання послуг від 02 грудня 2016 року №021122016-5У на загальну суму 271184,80 грн. та договір поставки від 01 грудня 2016 року №08-011216/П на загальну суму 639542,48 грн.;

- з ТОВ «Анвіра Пром» (ТОВ «Експертбілд») договір про надання послуг від 01 грудня 2016 року №0112/П на загальну суму 319596 грн. та договір поставки від 01 березня 2017 року №0103/12 на загальну суму 524825,40 грн.;

- з ТОВ «Будпром-Інвест» договір поставки від 01 березня 2018 року №0103/15 на загальну суму 1044716 грн.;

- з ТОВ «Ронан» (ТОВ «Вітарус-К») договір про надання послуг від 15 серпня 2017 року №15082017-П на загальну суму 432000 грн. та договір поставки від 02 жовтня 2017 року №02102017-2 на загальну суму 360792 грн.;

- з ТОВ «Трейдмікс» договір про надання послуг від 16 березня 2016 року №160316-5 на загальну суму 339930,42 грн. та договір поставки від 18 березня 2016 року №18031-2 на загальну суму 337974 грн.;

- з ТОВ «Шеймус» договір про надання послуг від 01 лютого 2016 року №010207 на загальну суму 11696,40 грн. та договір поставки від 11 січня 2016 року №1-11012016 на загальну суму 574041,24 грн.;

- з ТОВ «Швидко-Опт» договір про надання послуг від 22 жовтня 2018 року № 221001 на загальну суму 574 800 грн;

- з ТОВ «Вотмір» (ТОВ «Фалекс») договір про надання послуг від 16 січня 2016 року №ДГ-0000003 на загальну суму 195000 грн. та договір поставки від 20 січня 2017 року №3-20012017 на загальну суму 289920 грн.;

- з ТОВ «Торг-База» договір про надання послуг від 21 листопада 2018 року №831 на загальну суму 198576 грн. та договір поставки від 26 листопада 2018 року №833 на загальну суму 29232 грн.;

- з ТОВ «Шолдерснаб» (ТОВ «Альт-Стандарт») договір про надання послуг від 02 жовтня 2017 року №02102017-1 на загальну суму 24000 грн. та договір поставки від 29 вересня 2017 року №2092017-1 на загальну суму 161857,20 грн.;

- з ТОВ «Елсон Трейд» усна домовленість без укладення письмового договору про постачання товару (вісь з фланцем та корпус підшипника) на загальну суму 31389,60 грн.;

- з ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд» договір про надання послуг від 05 квітня 2016 року №244 на загальну суму 25000 грн.;

- з ТОВ «Бріск-Торг» договір про надання послуг від 01 листопада 2016 року №5-011116/П на загальну суму 1492569,60 грн. та договір поставки від 01 червня 2017 року №01062017 на загальну суму 1777800,90 грн..

Дослідивши вказані договори суд встановив, що предметом договорів про надання послуг є свердловка деталей згідно з нормативною документацією, проведення зовнішнього огляду деталей, проведення очистки від іржі деталей за допомогою наждачного паперу та піскоструйного апарату, здійснення вимірів деталей за допомогою спеціального інструменту для визначення відповідності, нормативне креслення, перерахунок кількості товару, механічне оброблення поверхні деталей за допомогою верстака фрезувального вертикального типу.

Відповідно до умов вказаних договорів про надання послуг здавання виконавцем послуг та приймання їх результатів замовником оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг.

На підтвердження реальності господарських операцій за вищевказаними договорами про надання послуг позивачем надано рахунки-фактури, акти приймання-передачі наданих послуг та банківські виписки щодо часткової оплати за надані послуги.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 05 травня 2023 року по справі №1340/5998/18, правові наслідки у вигляді виникнення у платника податків права на формування в податковому обліку сум податкового кредиту та витрат, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою для отримання платником податків податкової вигоди, як то податковий кредит та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат. Посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, їх особистий підпис є обов`язковим реквізитом первинного документа, оскільки зазначення саме цієї інформації дає змогу ідентифікувати учасників господарських операцій. Дійсно, наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та для відмови платнику ПДВ у формуванні податкового кредиту за рахунок сум цього податку у ціні придбаних товарів (послуг), якщо інші об`єктивні дані свідчать про зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема у постанові від 12.06.2018 року у справі №825/3419/14. Однак, враховуючи, що у всіх наданих позивачем видаткових накладних не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, такий недолік має системний характер, що у сукупності з іншими обставинами у справі об`єктивно ставить під сумнів правдивість інформації у видаткових накладних щодо зафіксованої в них господарської операції.

Як свідчить зміст актів приймання-передачі наданих послуг, складених до договорів про надання послуг за операціями з іншими контрагентами ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Анвіра Пром» (ТОВ «Експертбілд»), ТОВ «Вотмір» (ТОВ «Фалекс»), ТОВ «Каліпсо Медіа», ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Торг-База», ТОВ «Хелоніда» (ТОВ «Логістична група»), ТОВ «Ронан» (ТОВ «Вітарус-К»), ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд», ТОВ «Шолдерснаб» (ТОВ «Альт-Стандарт») вказані акти містять інформацію щодо послуги, яка надавалася (з деталізацією виконаних робіт), її обсяг (кількість деталей які оброблялися), місце, дату складення та ПІБ осіб, які їх складали.

Крім того, як свідчать матеріали справи на підтвердження транспортування товару за вищевказаними договорами позивачем були надані товарно-транспортні накладні.

За вказаних обставин та матеріалів справи, позивач правомірно сформував витрати та податковий кредит по господарським операціям з контрагентами ТОВ «Бафаїр» (ТОВ «Фабія К»), ТОВ «Швидко-Опт», ТОВ «Анвіра Пром» (ТОВ «Експертбілд»), ТОВ «Вотмір» (ТОВ «Фолекс»), ТОВ «Каліпсо Медіа», ТОВ «Трейдмікс», ТОВ «Шеймус», ТОВ «Торг-База», ТОВ «Хелоніда» (ТОВ «Логістична група»), ТОВ «Ронан» (ТОВ «Вітарус-К»), ТОВ «Інтернешнл Фуд Трейд», ТОВ «Шолдерснаб» (ТОВ «Альт-Стандарт»).

В матеріалах справи наявні договори купівлі-продажу, поставки та видаткові накладні за операціями позивача з ТОВ «Сонкей», ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс») та ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда»).

Видаткові накладні та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) складені позивачем та ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда») та ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс») за наслідками господарських операцій, відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, на підтвердження транспортування товару за договором з ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда») та ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс») позивачем під час перевірки та до матеріалів справ надані товарно-транспортні накладні.

За вказаних обставин позивач правомірно сформував витрати та податковий кредит по господарським операціям з контрагентами ТОВ «Ідаеко» (ТОВ «Екоміда») та ТОВ «Кавіра» (ТОВ «Євротезіс»), оскільки факт здійснення господарської операції підтверджується видатковими накладними та товаро-транспортними накладними.

Проте, перевіривши зміст наявних в матеріалах справи актів приймання-передачі наданих послуг, складених до договорів про надання послуг, та видаткових накладних, складених до договорів поставки (купівлі-продажу) суд першої інстанції встановив, що акти та видаткові накладні, складені за операціями з контрагентами ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд»), ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Сонкей», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард» та ТОВ «Бріск-Торг») містять ряд недоліків щодо повноти їх заповнення (відсутня деталізована інформація про послуги, що надавалися, обсяг наданих послуг, не зазначено прізвищ осіб, які підписали відповідні акти), на що звертав увагу Верховний Суд в постанові від 02.05.2023 року у даній справі (п.80 постанови).

Враховуючи, що у наданих позивачем видаткових накладних по взаємовідносинам з ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд»), ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Сонкей», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард» та ТОВ «Бріск-Торг») не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, і правильність їх оформлення, а також те, що акти приймання-передачі наданих послуг, складених до договорів про надання послуг, не містять деталізовану інформацію про послуги, що надавалися, обсяг наданих послуг, то такий недолік має системний характер, що у сукупності з іншими обставинами у справі об`єктивно ставить під сумнів правдивість інформації у видаткових накладних щодо зафіксованої в них господарської операції. Даний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05 травня 2023 року по справі №1340/5998/18.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач неправомірно сформував витрати та податковий кредит по господарським операціям з контрагентами ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд»), ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Сонкей», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард» та ТОВ «Бріск-Торг»), з чим погоджується колегія суддів.

Господарська операція позивача з ТОВ «Фруктплюс» щодо надання останнім послуг з ремонту приміщення АЗС за адресою: вул.Робоча, 23 Ж, підтверджуються додатково звітом про виконані роботи «Ремонт приміщення АЗС «АВІАС» за адресою: м.Дніпро, вул.Робоча, 23ж». Проте, вказаний документ не надавався позивачем до, під час перевірки та до моменту винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

При цьому, колегія суддів враховує сталу і послідовну практику Верховного Суду, викладену, зокрема у постанові від 27 квітня 2022 року по справі № 20/13197/20, за якою наслідки, передбачені пунктом 44.6. статті 44 ПК України, стосуються документів, що відповідають сукупно наступним умовам: документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки; на підставі яких платник веде облік доходів, витрат та інших показників; безпосередньо пов`язані із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань; зберігання яких є законодавчим обов`язком платника податків; вимога щодо надання яких містилася у належно оформленому запиті контролюючого органу.

Таким чином, у разі якщо до закінчення перевірки або протягом десяти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Хоча вказані норми є матеріально-правовими, однак для застосування стандартів доказування при розгляді адміністративних спорів, які виникають за наслідками проведених перевірок, такі фактично впливають на визначення властивостей доказів, а саме, які докази можуть вважатись допустимими.

Відтак, передумовою застосування приписів процесуального закону щодо доказування в адміністративних справах по розгляду податкових спорів, необхідною умовою, якщо на цьому наполягають сторони, є перевірка на дотримання норм матеріального закону, якою є, зокрема, стаття 44 ПК України, від чого залежатиме оцінка доказів на їх допустимість для доведення фактів, що є предметом доказування.

За вказаних обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що господарська операція позивача з ТОВ «Фруктплюс» щодо надання останнім послуг з ремонту приміщення АЗС за адресою: м.Дніпро, вул.Робоча, 23 Ж, непідтверджена первинними документами, а відтак, позивач неправомірно сформував витрати та податковий кредит по даній господарській операції.

Стосовно доводів позивача про безпідставність застосування відповідачем штрафних санкцій у розмірі 50% від суми грошового зобов`язання за основним платежем, апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 123.1 статті 123 ПК України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4,54.3.5,54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відтак, зміст вказаної норми свідчить про те, що розмір штрафу 50 відсотків від суми податку застосовується лише за умови повторності порушень.

Судом встановлено, що станом на дату винесення спірних податкових повідомлень-рішень (02 жовтня 2019 року) згідно з даними ІКП за ТОВ «МТПО ДНЕПР» обліковується податковий борг з податку на прибуток та з податку на додану вартість, який виник у зв`язку із не сплатою позивачем у встановлені законом строки грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу від 03 січня 2019 року № (з податку на прибуток) та № (з податку на додану вартість), прийнятими на підставі акта №70603/04-36-14-21/38836499 від 06 грудня 2018 року, складеного за результатами перевірки ТОВ «МТПО ДНЕПР» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Торговий дім Форум Брандіг» за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку шляхом подання до ДФС України скарги від 08 лютого 2019 року № 01-08022019.

Як встановлено судом, за результатами розгляду скарги ТОВ «МТПО ДНЕПР» рішенням ДФС України від 10 квітня 2019 року №16721 вказані податкові повідомлення-рішення залишено в силі (строк розгляду скарги продовжувався рішенням ДФС до 11 квітня 2019 року (включно)).

Суд першої інстанції погодився з посиланнями позивача, що в силу приписів статті 56 ПК України податкові повідомлення-рішення від 03 січня 2019 року № (з податку на прибуток) та № (з податку на додану вартість) слід вважати скасованими внаслідок не направлення рішення контролюючого органу про результати розгляду скарги від 10 квітня 2019 року.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду у п.107-123 постанови Верховного Суду від 02.05.2023 року у справі №160/650/20.

Проте, судом встановлено, що контролюючий орган раніше приймав податкові повідомлення-рішення від 27.11.2018 року № та № відносно позивача.

Правомірність вказаних податкових повідомлень-рішень підтверджена постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.09.2019 року у справі №160/2714/19.

За вказаних обставин відповідачем правомірно застосовано до позивача штраф у розмірі 50% згідно пункту123.1 статті 123 ПК України за вчинення повторного правопорушення.

Вказані обставини позивачем в апеляційній скарзі не спростовано.

Стосовно висновків контролюючого органу про заниження позивачем доходу за рахунок не включення до його складу кредиторської заборгованості за 2018 рік, а також щодо завищення позивачем податкового кредиту через невідкоригування податкового кредиту по цій кредиторській заборгованості, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно акту перевірки №26895/04-36-14-02/38836499 від 16 травня 2019 року, станом на 01 січня 2016 року у ТОВ «МТПО ДНЕПР» обліковується кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» на загальну суму 2730676,46 грн..

За висновками контролюючого органу, вказана кредиторська заборгованість є безнадійною, оскільки станом на час проведення перевірки сплив строк позовної давності, протягом якого можливо було звернутися з позовами про її стягнення. Таким чином, позивачем в порушення приписів підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 192.1 статті 192, пункту 198.3 статті 198 ПК України занижено дохід, що враховується при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за рахунок не включення до його складу вищевказаної безнадійної кредиторської заборгованості на суму 2730676,46 грн. за 2018 рік, а також в порушення вимог пункту 192.1 статті 192, пункту 198.3 статті 198 ПК України не відкориговано податковий кредит по простроченій кредиторській заборгованості, по якій минув термін позовної давності, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 455113 грн..

З цього приводу апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до наданих до перевірки регістрів бухгалтерського обліку по рахунку 631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками станом на 01 січня 2016 року та на 31 грудня 2018 року у ТОВ «МТПО ДНЕПР» обліковується кредиторська заборгованість по взаєморозрахункам з контрагентами-постачальниками на зальну суму 2755716,46 грн..

Підпунктами 20.1.2, 20.1.6 та підпунктом 20.1.14 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що для здійснення функцій, визначених законом, контролюючим органам надано право: отримувати безоплатно від платників податків, у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи у разі виявлення порушень, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів; у разі виявлення порушень надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів.

Згідно пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Окрім цього, питання надання платниками податків документів до перевірки врегульовано статтею 85 ПК України, пунктом 85.2 якої передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Своєю чергою, обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі та з урахуванням первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі документи та надавати їх до перевірки (підпункти 16.1.5, 16.1.12 пункту 16.1 статті 16 ПК України).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, врегульований статтею 44 ПК України.

Так, пунктом 44.1 вказаної статті визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 ПК України).

Відповідно до положень Закону №996 первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1). Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9).

З огляду на вказані норми підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності не підтверджених відповідними первинними документами.

Таким чином, на підтвердження правомірності формування даних податкового обліку Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які і є підставою для формування даних податкового та бухгалтерського обліку.

Як вже зазначалось вище, враховуючи практику Верховного Суду, викладену, зокрема у постанові від 27 квітня 2022 року по справі № 20/13197/20, за якою наслідки, передбачені пунктом 44.6. статті 44 ПК України, стосуються документів, що відповідають сукупно наступним умовам: документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки; на підставі яких платник веде облік доходів, витрат та інших показників; безпосередньо пов`язані із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань; зберігання яких є законодавчим обов`язком платника податків; вимога щодо надання яких містилася у належно оформленому запиті контролюючого органу. Таким чином у разі якщо до закінчення перевірки або протягом десяти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

У даній справі відповідач як на стадії проведення перевірки так і в апеляційній скарзі, посилається на порушення Товариством приписів матеріального закону, зокрема статті 44 ПК України. Як вбачається з акту перевірки, та на чому наголошує відповідач, однією з підстав для висновку про заниження доходу слугувало те, що позивачем під час перевірки не було надано первинних документів, які б свідчили про продовження строку позовної давності по зобов`язанням з взаєморозрахунків з контрагентами: договорів, контрактів, повідомлень, претензій, вимог кредиторів тощо, що засвідчено відповідним актом про відмову в наданні первинних документів.

За вказаних обставин суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв в якості доказів надані позивачем під час розгляду справи копії додаткових угод з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс», якими продовжено строк позовної давності, оскільки в силу вимог ст. 44 ПК України такі документи не надавалися під час перевірки та до моменту винесення податкового повідомлення - рішення, а тому вважається, що вони були відсутні у позивача на час складання звітності, з чим погоджується колегія суддів.

Також колегія судддів погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо відхилення доводів позивача про те, що у договорах з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» не міститься дата оплати за поставлений товар, а тому строк позовної давності триває.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч.1 ст. 264 ЦК України).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст. 530 ЦК України).

Так, в договорах з контрагентами-постачальниками ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Орінака», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лартан», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» зазначено, що підставою для отримання грошових коштів є акт виконаних робіт, рахунки-фактури на партію товару, або конкретно визначений строк після дати поставки товару.

За вказаних обставин у вказаних договорах сторони чітко визначили строк оплати товару, після спливу якого розпочався відлік строку позовної давності для контрагентів позивача; строк дії договорів в даному випадку не має значення для початку відліку строку позовної давності.

Позивачем до суду першої інстанції надано докази пред`явлення відповідачу після складання акту перевірки та до моменту винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень копій 12 актів звірки взаєморозрахунків з підприємствами постачальниками: ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Лартан», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Орінака», про що вказано у додатках до письмових заперечень позивача на акт перевірки.

За вказаних обставин вважається, що такі документи були наявні у такого платника податків на час складення такої звітності.

У відповідності до вимог ч.1 та ч.3 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки позивач, підписавши акти звірки зі своїми контрагентами, визнав свою заборгованість перед ними, то строк позовної давності стосовно стягнення простроченої заборгованості перервався та почав свій відлік заново.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі про те, що акти звірки взаєморозрахунків не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки акти звірки взаєморозрахунків не є первинними документами у розумінні вказаного вище закону, оскільки не містять відомостей про господарську операцію, а лише містять інформацію про стан розрахунків між сторонами.

По контрагентам-постачальникам: ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» позивач доказів пред`явлення відповідачу під час перевірки та до моменту винесення податкових повідомлень-рішень копій актів звірки взаєморозрахунків не надав, а тому суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв такі копії актів, надані позивачем лише під час розгляду справи в суді, з чим погоджується колегія суддів.

Відтак, кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з контрагентами: ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» є безнадійною, оскільки по даній заборгованості сплив строк позовної давності.

Згідно п.14.1.11 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Отже, у позивача утворилась безнадійна кредиторська заборгованість.

Сума безнадійної кредиторської заборгованості, як зобов`язання, яке не підлягає погашенню, включається до складу доходу за правилами Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України №290 від 29.11.1999 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року, та за правилами підпункту 135.5.4 пункту 135 статті 135 ПК України, що призводить до зміни суми компенсації вартості за отримані товари/послуги та є підставою для корегування податкового кредиту відповідно до пункту 192.1 статті 192 ПК України.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на вичерпний перелік підстав корегування податкового кредиту, встановлений цією нормою, є помилковим, з огляду на те, що будь-яка зміна суми компенсації вартості товарів/послуг за певних умов може бути підставою такого корегування. Вислів «включаючи» вказує на орієнтовний, а не виключний перелік підстав такого корегування.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 11.09.2018 року у справі № 804/4180/17 та від 06.02.2018 року у справі 804/7561/15.

Таким чином, кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з контрагентами- ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Лартан», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Орінака» не може вважатися безнадійною кредиторською заборгованістю у розумінні ПК України, оскільки строк позовної давності перервався та почав свій відлік заново у день складання сторонами актів звірки взаєморозрахунків, а тому відповідач безпідставно нарахував податок на прибуток та ПДВ по даним контрагентам позивача.

Натомість, по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Амарант Груп», ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Мілтен Сейл», ТОВ «Компанія Дамаск», ТОВ «Дерріс», ТОВ «Древ-Пром Систем», ТОВ «Ерідан-Сервіс», ТОВ «Лакі Стар», ТОВ «Лартан», ТОВ «Меркурінс», ТОВ «Оптима Плюс ЛТД», ТОВ «Орінака» контролюючий орган неправомірно нарахував податок на прибуток на загальну суму 432659 грн. та ПДВ на загальну суму 400610 грн.

За встановлених обставин по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» та ТОВ «Камтренд Плюс» відповідач правомірно нарахував податок на прибуток: 10692 грн., 31464 грн., 6224 грн., 3321 грн., 6350 грн., 811 грн., 4507 грн. відповідно, загалом 63369 грн..

По взаємовідносинах позивача з ТОВ «Едхаус Сістем», ТОВ «Стайлекс Груп», ТОВ «Баден Компані», ТОВ «Атлант Сіті Плюс», ТОВ «Стрімвер», ТОВ «Вєктор-Плюс» відповідач правомірно нарахував ПДВ: 9900 грн., 29133 грн., 5763 грн., 3075 грн., 5880 грн., 751 грн. відповідно, загалом 54502 грн..

Сума витрат неправомірно сформованих позивачем за операціями з контрагентами ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд»), ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Сонкей», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард» та ТОВ «Бріск-Торг») становить суму 7528598 грн.; нарахований податок на прибуток: 1355147 грн.; штрафна санкція 50%: 677573,50 грн..

Сума податкового кредиту неправомірно сформованого позивачем за операціями з контрагентами ТОВ «Ранпром» (ТОВ «Амрон-Буд»), ТОВ «Фруктплюс», ТОВ «Сонкей», ПП «Хелпнід» (ПП «Охорона Гуард» та ТОВ «Бріск-Торг») становить суму 1505719 грн.; штрафна санкція 50%: 752859,50 грн..

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 02.10.2019 року №000253502 є частково протиправним та підлягає скасуванню в частині нарахованого грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 3726826 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1863444,50 грн..

Податкове повідомлення-рішення від 02.10.2019 року №000254502 є частково протиправним та підлягає скасуванню в частині нарахованого грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 3520158 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1818 064 грн..

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо часткової неправомірності прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Окільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, то відповідно до частини 6 статті 139 КАС України розподіл судових витрат не змінюється.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «МТПО ДНЕПР» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/650/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2024 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко