Справа № 580/10881/23
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Костюк Л.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 95 від 03 листопада 2023 року про відмову у призначенні пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника на неповнолітнього ОСОБА_2 та прийняти рішення, яким призначити ОСОБА_2 пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_3 з 03.04.2023.

В обґрунтування позовних вимог Позивачка посилалася на те, що Відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні її малолітньому сину пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_3 з 03.04.2023.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 95 від 03 листопада 2023 року про відмову у призначенні пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника на неповнолітнього ОСОБА_2 та прийняти рішення, яким призначити ОСОБА_2 пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_3 з 03.04.2023.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована також відсутністю правових підстав для призначення пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 (опікун ОСОБА_1 ).

Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Черкаського РТЦК і СП із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника неповнолітньому ОСОБА_2 за загиблого брата ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Черкаським ОТЦК та СП підготовлено та направлено 25.10.2023 документи ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, які зареєстровані у Відповідача 26.10.2023 за № 50135/8.

03 листопада 2023 року Відповідачем прийнято рішення № 95 про відмову у призначенні пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 (опікун - ОСОБА_1 ), оскільки при розгляді поданих документів встановлено, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 (дату загибелі ОСОБА_3 ) у ОСОБА_2 були працездатні батьки: мати - ОСОБА_1 та батько ОСОБА_4 .

У зв`язку з вищевикладеним, вважаючи відмову пенсійного органу протиправною, Позивачка звернулася до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки єдиною підставою для відмови в призначенні пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 слугувало наявність працездатних батьків, і ця підстава спростована в судовому порядку та інших підстав для відмови не вбачається, тому для ефективного відновлення порушених прав Позивачки необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника на неповнолітнього ОСОБА_2 та прийняти рішення, яким призначити ОСОБА_2 пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_3 з 03.04.2023.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII)

Згідно зі ст. 29 Закону № 2232-XII пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону № 2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

Згідно з частиною 4 статті 30 Закону № 2262-ХІІ непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.

Відповідно до статті 31 Закону № 2262-ХІІ члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Правління ПФУ України від 30.01.2007 (далі - Порядок № 3-1).

Згідно з пунктом 3 розділу 2 Порядку № 3-1 до заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника додаються такі документи:

- подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом) (якщо пенсія померлому годувальнику органом, що призначає пенсію, не призначалась);

- витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю/ з визнанням судом безвісно відсутнім (якщо годувальник помер (загинув)/ пропав безвісти у період проходження служби) або його копія;

- свідоцтво про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим;

- документи, що засвідчують родинні відносини непрацездатних членів сім`ї з померлим годувальником, які передбачені пунктом 12 цього розділу;

- документи про перебування непрацездатних членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника (крім непрацездатних дітей; непрацездатних батьків і дружини (чоловіка) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби), які передбачені пунктом 13 цього розділу;

- документи померлого годувальника, які передбачені підпунктом 4 пункту 2 цього розділу;

- документи, що підтверджують право на призначення пенсії незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, які передбачені підпунктами 5-7 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (для призначення пенсії непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у пункті "в" статті 30 Закону);

- документи про обставини загибелі чи смерті годувальника внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби) (висновок військово-лікарської комісії, витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю/визнанням судом безвісно відсутнім або його копія) (для призначення пенсії непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у пункті "в" статті 30 Закону);

- документи, що підтверджують право на встановлення надбавок, підвищень та інших доплат (за наявності), які передбачені пунктом 4 цього розділу.

Пунктом 13 розділу 2 Порядку № 3-1 визначено, що за документи про перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї приймаються:

- відомості про проживання (разом з годувальником за однією адресою), або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт;

- рішення суду про встановлення факту перебування непрацездатного члена сім`ї на утриманні померлого годувальника.

Таким чином, у разі підтвердження рішенням суду факту перебування члена сім`ї на утриманні померлого годувальника, такий член сім`ї набуває права на оформлення пенсії в разі втрати годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є матір`ю двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З 05.12.2022 ОСОБА_3 перебував на військовій службі в Збройних Сил України на підставі Указу Президента від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023 № 17 (а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , під час виконання бойових обов`язків військової служби в зоні ведення бойових дій по відсічі збройної агресії Російської Федерації у м. Бахмут Донецької області, загинув внаслідок вибухової травми, що підтверджується корінцем сповіщення № 7 від 03.04.2023 (а.с. 7), Лікарським свідоцтвом про смерть № 2895 від 05.04.2023 (а.с. 8), Довідкою про причину смерті № 2895 від 05.04.2023 (а.с. 15), Витягом з протоколу засідання штатної ВЛК ЦВЛК Збройних Сил України від 30 жовтня 2023 року № 3831 (а.с. 21).

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 липня 2023 року у справі № 707/2012/23, яке набрало законної сили 22 серпня 2023 року, заяву ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - задоволено повністю.

Встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на утриманні свого брата - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Враховуючи, що ОСОБА_2 перебував на утриманні загиблого військовослужбовця - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який загинув в зоні ведення бойових дій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 набув права на призначення пенсії в разі втрати годувальника.

Щодо посилань Відповідача на наявність у ОСОБА_2 працездатних батьків, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до п. 16 частини 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI працездатні особи - особи віком від 16 років, які проживають на території України і за станом здоров`я здатні до активної трудової діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» 21 березня 1991 року № 875-XII особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Пунктом 2.2 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 № 561, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1295/20033 визначено критерії життєдіяльності людини: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.

Ступінь обмеження життєдіяльності - величина відхилення від норми діяльності людини. Ступінь обмеження життєдіяльності характеризується одним або поєднанням декількох зазначених найважливіших його критеріїв. Виділяють три ступені обмеження життєдіяльності: помірно виражене, виражене, значне.

Помірно виражене обмеження життєдіяльності зумовлено порушеннями функції органів і систем організму, що призводять до помірного обмеження можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності.

Виражене обмеження життєдіяльності обумовлюється порушенням функцій органів та систем організму, що полягає у вираженому порушенні можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності.

Значне обмеження життєдіяльності виникає внаслідок значних порушень функцій органів чи систем організму, що призводить до неможливості або значного порушення здатності чи можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності, та супроводжується необхідністю в сторонньому догляді (сторонній допомозі).

Особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II або III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Таким чином, порушення функцій організму, яке в подальшому є підставою для встановлення певної групи інвалідності, створює наслідки у вигляді порушення трудових можливостей.

Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертної комісії Серії 12 ААГ № 058410 ОСОБА_1 Міжрайонною МСЕК № 4 (м. Черкаси) визнано особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново. Відповідно до п. 12 вказаної довідки у висновку про умови та характер праці визначено необхідність працепристосування, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не є повністю працездатною особою.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 6 (а.с. 22-23) батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є громадянином Грецької Республіки.

Згідно отриманої на запит суду першої інстанції відповіді № 370986 від 19.12.2023 з Єдиного демографічного реєстру (а.с. 94), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не має зареєстрованого місця проживання на території України.

Крім того, як встановлено в рішенні Черкаського районного суду Черкаської області від 20 липня 2023 року у справі № 707/2012/23, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 не брав участі в утриманні сина, що і стало підставою для утримання ОСОБА_2 його старшим братом ОСОБА_3 .

Враховуючи, що єдиною підставою для відмови в призначенні пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 слугувало наявність працездатних батьків, і ця підстава спростована в судовому порядку та інших підстав для відмови не вбачається, тому для ефективного відновлення порушених прав Позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника на неповнолітнього ОСОБА_2 та прийняти рішення, яким призначити ОСОБА_2 пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_3 з 03.04.2023.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки єдиною підставою для відмови в призначенні пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 слугувало наявність працездатних батьків, і ця підстава спростована в судовому порядку та інших підстав для відмови не вбачається, тому для ефективного відновлення порушених прав Позивачки необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника на неповнолітнього ОСОБА_2 та прийняти рішення, яким призначити ОСОБА_2 пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_3 з 03.04.2023, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Л.О. Костюк

О.М. Оксененко