Справа № 600/156/24-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/156/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась в суд з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 28.12.2023 р. №000009063/Ж10/24-13-07-04/ НОМЕР_1 винесене відносно ОСОБА_1 ГУ ДПС у Чернівецькій області про сплату штрафних санкцій у розмірі 340,00 грн;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Чернівецькій області судові витрати, що складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 1211,20 грн., та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що податковим органом проведено фактичну перевірку, за результатами якої складено акт в якому зафіксовано порушення, а саме неповідомлення контролюючий орган за основним місцем обліку платника податків про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, за формою 2- ОПП, за наслідками якого прийнято податкове повідомлення рішення, на підставі якого застосовано штрафну санкцію в сумі 340,0 грн.

Позивач вважає таке податкове - повідомлення рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Зверталась увагу суду на те, що під час проведення фактичної перевірки відповідач грубо порушив вимоги законодавства щодо призначення та проведення такої перевірки, і такі порушення на думку позивача зумовлюють протиправність прийнятого рішення.

При цьому, на переконання позивача, зміст наказу не стосується його, як суб`єкта господарювання, а тому на підставі такого наказу ГУ ДПС у Чернівецькій області не мало прав та повноважень проводити фактичну перевірку господарської діяльності останнього, та як наслідок складати відносно позивача спірне рішення, а також сама перевірка є такою, що призначена з порушенням визначеного законом порядку.

Зокрема, позивач наголошував на тому, що в супереч податкового законодавства відповідачем в наказі не зазначено найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), відсутні відомості, що суб`єктом перевірки є саме ФОП ОСОБА_1 , не зазначено періоду діяльності, який буде перевірятися, а також підстави для проведення фактичної перевірки, які б відповідали п.п.80.2.3, 80.2.7 Податкового кодексу України.

Окрім іншого, позивач зазначив, що приміщення в якому перебував позивач 22.11.2023 р. (дата проведення фактичної перевірки) не являється об`єктом через який останній провадить свою господарську діяльність, в даному приміщенні на замовлення ФОП ОСОБА_2 позивачем надаються послуги, що є предметом її господарської діяльності.

Відтак, на думку позивача, у нього відсутній передбачений законом обов`язок повідомляти податковий орган про вказаний об`єкт за формою 20-ОПП, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Також зазначив, що в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 28.12.2023 р. №000009063/Ж10/24-13-07-04/ НОМЕР_1 вказано, що порушення вчинене позивачем у період фінансово-господарської діяльності платника податків з 08.06.2023 р. по 30.11.2023 р., в той же час ні акт перевірки, ні наказ на перевірку не містить зазначення періоду діяльності, який буде перевірятися, що є порушенням абз.3 п.81.1 статті 81 ПК України.

Зверталась увага суду також і на те, що в наказі ГУ ДПС у Чернівецькій області від 21.11.2023 р. відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, він не відповідає положенням Податкового кодексу України, оскільки з його змісту неможливо встановити, що саме слугувало підставою для призначення такої перевірки, що також свідчить про протиправність спірного рішення.

Окрім іншого позивач зазначив те, що проведення перевірки, на підставі зазначеного вище наказу, щодо дотримання позивачем порядку подання форми 20-ОПП - є незаконним та безпідставним, оскільки перевірка даного питання не входила до предмету фактичної перевірки, що визначений наказом.

Також зверталась увага на те, що в оскаржуваному рішенні вказано про порушення платником податків п.17.1.1. п. 17.1. ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" - що не відповідає висновкам вказаним у акті перевірки. Так згідно п. 17.1.1. Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", - платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку. Для фізичних осіб, які займають посади, що підпадають під визначення суб`єктів корупційних діянь відповідно до закону, за неподання або несвоєчасне подання декларації про доходи таких фізичних осіб, отриманих протягом зайняття такої посади, штраф застосовується у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

З огляду на вказане, правова норма п.17.1.1. Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", не регулює питання відповідальності за порушення платником податків вимог п.63.3 ПК України.

Закон України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" втратив чинність 01.01.2011 р.

Таким чином, винесення ГУ ДПС у Чернівецькій області оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 28.12.2023 р. №000009063/Ж10/24-13-07-04/ НОМЕР_1 на підставі норм закону, що втратили чинність - є протиправним.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як вбачається з наказу про проведення фактичної перевірки від 21.11.2023, відповідачем призначено проведення перевірки позивача на підставі п.п.80.2.3, 80.2.7 п. 80.2 статті 80 ПК України.

Наголошував на тому, що вимоги чинного податкового законодавства не передбачають обов`язку щодо зазначення контролюючим органом у наказі на проведення фактичної перевірки конкретизації підстав, окрім перелічених у пп. 80.2.1 - 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України. Крім того, на переконання відповідача виконання контролюючим органом своїх обов`язків щодо організації податкового контролю, зокрема, шляхом проведення фактичної перевірки не є порушенням прав платника, не спричиняє і не може спричинити негативних наслідків для нього у випадку належного ведення господарської діяльності, фінансової звітності, бухгалтерського обліку, у відповідності до норм податкового законодавства.

Зверталась увага суду на те, що до контролюючого органу надійшла заява громадянки ОСОБА_3 з приводу порушення порядку провадження господарської діяльності з боку організаторів діяльності приватного дитячого садка ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 . Зокрема в заяві зазначено, що у приватному дитячому садку Vodograykids невстановлені особи здійснюють підприємницьку діяльність, а саме догляд за дітьми, без належної державної реєстрації в якості суб`єкта господарювання, використовують найману працю інших осіб без належного оформлення трудових відносин, та відповідно без дозвільних документів.

Наголошував на тому, що з метою перевірки інформації викладеної у заяві, працівниками відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Чернівецькій області на підставі вимог податкового законодавства здійснено фактично перевірку, в ході проведення якої встановлено, що позивач не повідомила контролюючий орган за основним місцем обліку платника податків про об`єкти оподаткування (здійснення господарської діяльності за адресою АДРЕСА_1 ), за формою №20-ОПП, чим порушив п.63.3 ст.63 Податкового Кодексу України.

Таким чином, за результатами розгляду акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.12.2023 №000009063/Ж 10/24-13-07-04. та накладено штраф в розмірі 340 гривень, яке оскаржується у даній справі.

Відтак вважає, що податковий орган при винесенні податкового повідомлення - рішення діяв обґрунтовано, у межах повноважень та з урахуванням всіх обставин, які мають значення для прийняття об`єктивного рішення, в межах наданих повноважень та у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку із чим, підстави для визнання протиправним податкового повідомлення - рішення відсутні.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи в судовому засіданні, а також витребувано додаткові письмові докази в справі.

2. Усною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання, про виклик свідків, що відображено в протоколі судових засідань.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених в адміністративному позові. В судовому засіданні подав заяву, в якій просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження.

2. Представники відповідача в судовому засіданні подали до суду заяву, в якій просили суд розглянути справу в порядку письмового провадження, проти задоволення позову заперечували з підстав наведених у відзиві, а також вказували про не співмірність заявлених позивачем витрат на правову допомогу по відношенню до предмету спору.

3. Враховуючи приписи статті 194 КАС України, та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в порядку письмового провадження.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. До Головного управління ДПС у Чернівецькій області 02.11.2023 року за вх. №П/530 надійшла заява громадянки ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) від 20.10.2023 року з приводу порушень порядку провадження господарської діяльності з боку організаторів діяльності приватного дитячого садка Vodograykids за адресою АДРЕСА_1 . Зі змісту заяви вбачається, що у приватному дитячому садку Vodograykids невстановлені особи здійснюють підприємницьку діяльність, а саме догляд за дітьми, без належної державної реєстрації в якості суб`єкта господарювання, використовують найману працю інших осіб без належного оформлення трудових відносин, та відповідно без дозвільних документів.

2. 21.11.2023 року Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області прийнято наказ № 1403-п, про проведення фактичної перевірки в приватному дитячому садочку "Водограйкідс" за адресою: АДРЕСА_1 , з питань здійснення контролю за дотриманням порядку проведення розрахункових операцій, готівкових розрахунків з використанням електронних платіжних засобів, неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками, дотримання роботодавцем законодавства з питань укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, наявності ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, контролю за дотриманням вимог законодавства щодо встановлення державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки, терміном проведення перевірки з 21.11.2023 року по 30.11. 2023 року тривалістю 10 діб.

3. На підставі зазначеного вище наказу та направлення на перевірку від 21.11.2023 року № 2527, проведено фактичну перевірку в приватному садочку "Водограйкідс", за адресою: вул.Воробкевича, 31-А, м.Чернівці.

4. За результатами перевірки складено акт (довідку) фактичної перевірки від 30.11.2023 року №7535/ж5/24-13-07-07/ НОМЕР_1 , згідно з висновками якого встановлено порушення, зокрема: ФОП ОСОБА_1 не повідомила про об`єкт оподаткування, який пов`язаний оподаткуванням, контролюючий орган за місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків (20-ОПП).

5. На підставі зазначених висновків контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення від 28.12.2023 року № 000009063/ж10/24-13-07-04/ НОМЕР_1 , яким застосовано штрафні санкції у сумі 340,00 грн за платежем адміністративні штрафи та інші санкції за встановлене порушення передбачене ст.17 п.17.1, пп.17.1.1 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетам та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року.

Зокрема встановлено, про не повідомлення контролюючий орган за основним місцем обліку платника податків про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП.

6. Також судом дослідженні, такі докази як: договір про надання послуг, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , письмові пояснення ОСОБА_1 , зі змісту яких встановлено, що остання працює у Водограйкідс, здійснює догляд за дітьми.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до приписів пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Положеннями статті 62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

2. Главою 8 ПК України визначені види перевірок контролюючих органів та порядок їх проведення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 75.1.3. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Так, відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

3. Вимоги щодо змісту наказу безпосередньо встановлені абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України, відповідно до якого в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Вирішуючи даний спір, суд звертає увагу на те, що саме по собі виконання контролюючим органом своїх обов`язків щодо організації податкового контролю, зокрема, шляхом проведення фактичної перевірки не є порушенням прав платника, не спричиняє і не може спричинити негативних наслідків для нього у випадку належного ведення господарської діяльності, фінансової звітності, бухгалтерського обліку, у відповідності до норм податкового законодавства.

Аналізуючи правовідносини сторін в контексті встановлених обставин в справі, суд дійшов висновку про те, що наказ ГУ ДПС у Чернівецькій області, що слугував підставою проведення перевірки відповідає вимогам, що передбачені до його змісту абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України, зокрема в частині того, що: наказ містить дату видачі, найменування контролюючого органу, адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мету, вид, підстави для проведення перевірки, дату початку і тривалість перевірки, тощо, а також підписаний начальником контролюючого органу та скріплений печаткою ГУ ДПС у Чернівецькій області.

На думку суду, аргументи позивача щодо того, що в наказі про проведення фактичної перевірки обов`язково має вказуватись найменування та реквізити суб`єкта, який перевіряється є помилковими, з огляду на те, що в нормах пункту 81.1 статті 81 ПК України законодавець обумовив проведення такого виду перевірки не тільки за ознакою суб`єкта, а і за об`єктом перевірки. Іншими словами, за наявності відповідної скарги щодо порушення вимог податкового законодавства, скаржник не завжди оперує інформацією щодо платника податків, яким імовірно на його думку вчиняється правопорушення. Саме тому, законодавець наділив фіскальний орган повноваженнями проводити/призначати фактичні перевірки в місцях вчинення імовірних порушень вимог законодавства, імперативно визначивши, що у разі проведення перевірки в іншому місці, зазначається - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться.

Відтак, суд відхиляє доводи позивача про те, що під час проведення фактичної перевірки відповідач грубо порушив вимоги законодавства щодо призначення та проведення такої перевірки, а також аргументи з приводу не відповідності наказу вимогам податкового законодавства.

Аналогічно, судом також відхиляються і аргументи з приводу того, що в наказі про проведення перевірки не зазначено період діяльності, який буде перевірятися, оскільки фактична перевірка є відмінною від інших видів перевірок (планових, позапланових, камеральних, тощо), і як правило, при такому виді перевірки, і саме у випадку позивача безпідставним було б визначати податковим органом період перевірки, за відсутності даних про суб`єкта перевірки, і за наявності відомостей за результатами розгляду скарги, які стосуються виключно об`єкта перевірки.

5. З приводу аргументів позивача, щодо відсутності підстав для проведення фактичної перевірки, які б відповідали п.п.80.2.3, 80.2.7 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, у спірному наказі правовою підставою призначення фактичної перевірки відповідачем вказано п.п.80.2.3, 80.2.7 статті 80 Податкового кодексу України. При цьому, передумовою проведення фактичної перевірки, з підстав передбачених зазначеними вище підпунктами ПК України мало бути отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації, а також письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування, які б свідчили про можливі порушення платником податків податкового законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

Судом встановлено, що до контролюючого органу надійшла заява громадянки ОСОБА_3 , з приводу порушення порядку провадження господарської діяльності з боку організаторів діяльності приватного дитячого садка ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 . Зокрема, в заяві зазначено, що у приватному дитячому садку Vodograykids невстановлені особи здійснюють підприємницьку діяльність, а саме догляд за дітьми, без належної державної реєстрації в якості суб`єкта господарювання, використовують найману працю інших осіб без належного оформлення трудових відносин, та відповідно без дозвільних документів, а також за наявності податкової інформації щодо здійснення діяльності без дозвільних документів, з метою перевірки суб`єкта господарювання щодо можливих порушень останнім податкового законодавства та інформації наведеної в заяві, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби - відповідачем проведено фактичну перевірку та виявлено порушення, які зафіксовані в акті перевірки, а тому суд вважає, необґрунтованими твердження позивача з даного приводу.

Водночас, суд звертає увагу на те, що вимоги чинного податкового законодавства не передбачають обов`язку щодо зазначення контролюючим органом у наказі на проведення фактичної перевірки конкретизації підстав, окрім перелічених у пп. 80.2.1 - 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

6. Щодо доводів позивача про те, що порушення, виявлені відповідачем в процесі здійснення фактичної перевірки не могли бути встановлені під час проведення фактичної перевірки, оскільки не були предметом такої перевірки, суд зазначає таке.

Аналізуючи положення ст.ст. 75, 80 ПК України слід зазначити, що змістом (особливістю) фактичної перевірки є перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог закону саме на поточний момент (фактичний момент перевірки), що в свою чергу узгоджується із правом податкового органу прийти на перевірку без попередження у будь-яку годину доби, згідно робочого графіка суб`єкта господарювання, та уразі виявленого порушення зафіксувати його в акті перевірки. Наведе відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка неодноразово наводилась в подібних правовідносинах.

На переконання суду, будь-яке порушення вимог законодавства з юридичної точки зору має бути припиненим суб`єктом владних повноважень в разі його виявлення, незважаючи на те, що вид такого порушення не обумовлений наказом, який слугував підставою для проведення перевірки.

6. Щодо порушення позивачем п.63.3 статті 63 ПК України, в частині не повідомлення контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків про об`єкти через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП, суд зазначає наступне.

Згідно наявного в матеріалах справи акту перевірки встановлено, що позивачем не подано повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою 20-ОПП.

Також, з матеріалів справи судом встановлено, що згідно договору про надання послуг від 01.08.2023 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 надавала послуги фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 , в сімейному Монтессорі центрі - Водограйкідс, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Нормами статті 63 ПК України законодавець визначив загальні положення щодо обліку платників податків.

Натомість, в гіпотезі п.63.1 статті 63 ПК України зазначається, що облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вказані умови і мета, окрім іншого, відповідно до норм пункту 63.3 статті 63 ПК України реалізовуються контролюючим органом за місцем розташування як платника податків, так і об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктом оподаткування, згідно з пунктом 22.1 статті 22 ПК України можуть бути майно, товари, доход (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, із наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Для здійснення такого податкового контролю застосовується Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 9 грудня 2011 року №1588 із змінами та доповненнями (далі - Порядок №1588).

Згідно з пунктом 8.1 Порядку №1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.

Положеннями пункту 8.2 Порядку №1588 визначено, що об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Повідомлення за формою №20-ОПП (додаток 10 до Порядку) повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи - підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.

Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).

Повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, подається до органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.

Згідно з пунктом 8.4 Порядку №1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП (додаток 10 до Порядку) подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Тобто, повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, подається до контролюючого органу.

Вказана позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі №560/3008/19.

Відтак, на переконання суду наведе вище в сукупності спростовує доводи позивача про відсутність обов`язку останнього щодо повідомлення контролюючого органу про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП, оскільки позивачем надавались послуги (здійснювалась господарська діяльність ) за місцем розташування такого об`єкта.

8. Разом з тим, оцінюючи зміст спірного податкового повідомлення рішення, суд враховує те, що в оскаржуваному рішенні вказано про порушення платником податків п.17.1.1. п. 17.1. ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (який втратив чинність), що не відповідає висновкам вказаним у акті перевірки, а також і предмету перевірки.

Так, згідно п.17.1.1. Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (в редакції до втрати чинності), - платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку. Для фізичних осіб, які займають посади, що підпадають під визначення суб`єктів корупційних діянь відповідно до закону, за неподання або несвоєчасне подання декларації про доходи таких фізичних осіб, отриманих протягом зайняття такої посади, штраф застосовується у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

З огляду на вказане, норми п.17.1.1. Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", не врегульовують питання відповідальності за порушення платником податків вимог п.63.3 статті 63 ПК України.

Крім цього, суд в котре наголошує на тому, що Закон України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" втратив чинність 01.01.2011 р.

Таким чином, суд не погоджується з аргументами контролюючого органу щодо правомірності спірного податкового - повідомлення рішення, яке по своєму змістово-нормативному наповненню прийняте на підставі не чинних норм Закону, якими не визначається питання відповідальності за виявлене порушення під час проведення фактичної перевірки, що є наслідком протиправності оскаржуваного рішення і його скасування.

9. Проаналізувавши наведене в контексті встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про те, що спірне податкове повідомлення-рішення винесене не на підставі та не у спосіб, передбачені чинним законодавством, а тому підлягає скасуванню з врахуванням наведених висновків суду.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1211,00 грн.

2. З приводу витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, у поданому позові також заявлено вимогу про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на правову допомогу.

Згідно матеріалів справи позивачем надано документи, які свідчать про витрати останнього на правову допомогу в сумі 8000,00 грн.

Разом з тим, відповідачем заперечується розмір витрат на правничу допомогу, зокрема звертається увагу суду на не співмірність витрат за виконані роботи з складністю справи, обсягом роботи, тощо.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до частин 1, 7 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 10.12.2019.

На підтвердження понесеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу адвоката надано:

- копію договору про надання правової допомоги з додатками №1 та 2;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги;

- акт наданих послуг від 09.01.2024 року до договору про надання правової допомоги від 01.11.2023 року, стосовно оплати витрат на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. та розрахункова квитанція.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

Однак, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню виходячи із принципу співмірності, що також визначено ч. 5 ст. 134 КАС України.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду справи в розмірі 8000,00 грн, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Слід звернути також увагу і на те, що більша частина аргументів, які представник позивача навів в адміністративному позові відхилена судом, а застосована відповідачем санкція не є надмірною, та такою, що могла слугувати для позивача надмірним тягарем.

Більше того, судом все ж таки констатовано факт вчиненого позивачем порушення, однак спірне рішення скасоване з підстав його невідповідності вимогам законодавства.

Таким чином, з огляду на те, що предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, враховуючи обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та зважаючи на те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами майнового характеру (340 грн), які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 340,00 грн., що власне і становить максимальну величину застосованої до позивача санкції.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, про часткове задоволення вимоги про стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу з підстав наведених вище.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 28.12.2023 р. №000009063/Ж10/24-13-07-04/ винесене відносно ОСОБА_1 ГУ ДПС у Чернівецькій області про сплату штрафних санкцій у розмірі 340,00 грн.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Чернівецькій області судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

4. Заяву адвоката Павалюк Галини Василівни, про стягнення витрат не правничу допомогу - задовольнити частково.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Чернівецькій області витрати на правничу допомогу в сумі 340,00 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, ).

Суддя О.В. Боднарюк