Справа № 500/6687/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Дерех Н.В.

15 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/6687/23 пров. № А/857/1993/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі № 500/6687/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2023р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №73 від 01.08.2023р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до трудового/страхового стажу, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах - періоди роботи: 1) 23.12.1986р. - 31.10.1995р. (тобто 8 років, 10 місяців, 9 днів) - у Київській книжковій друкарні наукової книги на посаді складача на складально-рядковідливних машинах; 2) 01.11.1995р. - 30.04.1996р. (тобто 6 місяців) - у ТОВ МП «АФІША» на посаді складача на рядовідливних машинах; 3) 03.05.1996 р. - 18.02.2002 р. (тобто 5 років, 9 місяців, 16 днів) - у ТОВ «ЗДВИЖ» на посаді складача на рядовідливних машинах,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 25.07.2023р. відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.01.2024р. позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 73 від 01.08.2023р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2023р. щодо призначення пенсії на пільгових умовах, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.01.2024р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.07.2023р. ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії на пільгових умовах.

Вказана заява за принципом екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

01.08.2023р. пенсійний орган прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії №73 згідно ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.

Із змісту оскаржуваного рішення видно, що страховий стаж позивача становить 40 років 08 місяців 12 днів. За доданими документами зараховано всі періоди роботи. Період роботи з 23.12.1986р. - 31.10.1995р., відповідно до пільгової довідки №1-2507/23 від 25.07.2023р., оскільки пільгова довідка не відповідає Додатку 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.0.1993р. №637, а саме: не зазначено посилання на позицію розділу ХХУ Постанови Кабінету Міністрів №162 від 11.03.1994р., невірно зазначений період роботи на пільговій посаді, так як згідно записів трудової книжки заявник працював з 23.12.1986р. учнем набирача на рядковіливній машині, 15.10.1987р. присвоєний 4 розряд набирача на рядковіливній машині.

Крім того, міститься невідповідність в назві посади згідно наданої копії з наказу від 31.10.1995р. №82 про звільнення ОСОБА_1 з посади лінотипіста. Запис про переведення на дану посаду в трудовій книжці відсутній. В картці форми Т-2 з 01.03.1989р. - зазначена посада лінотип. В наказі по підприємству "Про результати атестації робочих місць та професій список №1 та №2, зайнятість за яким дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" посада лінотипіста відсутня.

Про вказане рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №2600-0206-8/151418 від 03.08.2023.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» видно, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З метою забезпечення соціального захисту працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі, Порядок № 383).

п.10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637).

В п.1 Порядку № 637 видно, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

п.20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Із змісту записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , чітко видно, що ОСОБА_1 з 23.12.1986р. прийнятий на роботу учнем набирача на рядковідливних машинах в набірний цех у Київську книжкову друкарню наукової книги, та з 31.10.1995р. звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України; з 01.11.1995р. прийнятий на посаду набирача на рядовідливних машинах 6-го розряду в ТОВ МП "АФІША", та з 30.04.1996р. звільнений з роботи за власним бажанням ( ст.38 КЗпП України); з 03.05.1996р. прийнятий на посаду набирача рядовідливних машин 6-го розряду у ТОВ "ЗДВИЖ", та з 18.02.2022р. звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що на підтвердження спірних періодів роботи позивач надав суду: довідку Приватного акціонерного товариства "Книжкова друкарня наукової книги" №1-2507/2 від 25.07.2023р., Наказ Київської книжкової типографії наукової книги від 19.12.1986р. №159, Наказ Київської книжкової типографії наукової книги від 19.12.1986р. №159-п, Наказ Київської книжкової друкарні наукової книги від 31.10.1995р. №82, особову карточку форми Т-2, Наказ Київської книжкової типографії наукової книги від 19.12.1986р. №159, Наказ Київської книжкової друкарні наукової книги від 30.12.1994р. №111 (з додатком), довідка ТОВ "ЗДВИЖ" від 28.02.2002р.

Відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах пенсійний орган зазначив, що період роботи з 23.12.1986р. - 31.10.1995р., згідно пільгової довідки № 1-2507/23 від 25.07.2023р. не враховано, оскільки пільгова довідка не відповідає формі - додатку 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 а саме: не зазначено покликання на позицію розділу ХХУ Постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994р., невірно зазначений період роботи на пільговій посаді. Оскільки відповідно до записів трудової книжки заявник працював з 23.12.1986р. учнем набирача на рядковідливній машині; міститься невідповідність в назві посади згідно наданої копії з наказу від 31.10.1995р. №82 про звільнення з посади лінотипіста; запис про переведення на дану посаду в трудовій книжці відсутній, а також в картці форми Т2 з 01.03.1989р.-зазначена посада лінотип; в наказі по підприємству «Про результати атестації робочих місць та професій список №1 та №2, зайнятість за якими дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» посада лінотипіста відсутня.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказана підстава для відмови зводяться до формальних підстав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що Верховним Судом у постанові від 17.11.2021р. у справі № 242/5635/16-а, зазначено, що відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.1, п.2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За п.20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що доводи апелянта про неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду праці ОСОБА_1 в зв`язку з невідповідністю довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній додатку №5 до Порядку №637 є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача, підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Одночасно, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні уточнюючої довідки.

В п.3 Порядку №383 видно, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992р.

Тобто, в період роботи позивача необхідно застосовувати Список 2, який був чинний у цей період.

Згідно Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Ради Міністрів України №1173 від 22.08.1956р., посада лінотипіста віднесена до робіт і посад, які пов`язані із шкідливими і важкими умовами праці (п. «а» розділу XXVII Поліграфічне виробництво).

Списком №2, який затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991р. №10, до робіт і посад, які пов`язані із шкідливими і важкими умовами праці віднесено, зокрема, посада набирача на складально-рядковідливних машинах.

Списками №2, затверджених постановами Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994р. та №36 від 16.01.2003р. до робіт і посад, які пов`язані із шкідливими і важкими умовами праці віднесені посада складача на складально - рядковідливних машинах та посада набирача на складально-рядковідливних машинах, відповідно.

Одночасно, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу пенсійного органу на те, що законодавцем покладено обов`язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому її несвоєчасне проведення або неповне проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10.07.2018р. у справі №227/545/17.

Крім того, у постанові від 19.02.2020р. у справі № 520/15025/16-а Велика палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, згідно якого особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» чітко визначено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пенсійний орган не позбавлений права у разі наявності сумнівів звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, провести відповідні зустрічні звірки тощо. В цьому випадку пенсійний орган не надав суду доказів вчинення таких дій.

Зважаючи на вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №73 від 01.08.2023р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід скасувати, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

В той же час щодо іншої частини позовних вимог колегія суддів зазначає про таке.

Згідно Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо призначення пенсії та зобов`язання відповідача прийняти те чи інше рішення.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі №825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі №2040/6320/18.

ч.2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В п.10 ч.2 ст.245 КАС України видно, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2023 щодо призначення пенсії на пільгових умовах, прийнявши відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цій справі.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у від 25 вересня 2018 року у справі №500/38/17 (адміністративне провадження №К/9901/37136/18).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову оскільки суб`єкти владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, діяли не у спосіб визначений законами та Конституції України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі № 500/6687/23- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 15.03.2024р