Справа № 160/30808/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати бездіяльності відповідача щодо надання відповіді на заяву від 29.11.2006 № 11-1020 із копією заяви позивача від 16.11.2006 протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо надання відповіді на ці заяви;
- визнати бездіяльності відповідача щодо надання відповіді на заяву позивача від 04.12.2006 протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо надання відповіді на цю заяву;
- визнати бездіяльності відповідача щодо прийняття особової справи позивача №1070 протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо прийняття особової справи позивача оформленою, відповідно до вимог законодавства України про відшкодування працівникові шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків з пронумерованими аркушами та внутрішнім описом.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що протиправна відмова відповідача порушує її право на отримання страхових виплат.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 13.12.2023 визнати наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку звернення до суду неповажними, позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо надання відповіді на заяву від 29.11.2006 № 11-1020 із копією заяви позивача від 16.11.2006 протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо надання відповіді на ці заяви та визнання бездіяльності щодо надання відповіді на заяву позивача від 04.12.2006 протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо надання відповіді на цю заяву, повернуто позивачеві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 прийнято позовну заяву в частині позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача щодо прийняття особової справи позивача №1070 протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо прийняття особової справи позивача оформленою, відповідно до вимог законодавства України про відшкодування працівникові шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків з пронумерованими аркушами та внутрішнім описом, до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Не погодившись з ухвалою суду від 13.12.2023 про повернення позовної заяви в частині позовних вимог, позивач оскаржив її до суду апеляційної інстанції.
Згідно наданого відповідачем відзиву на позов, він заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
З 1991 року по 1998 рік позивач працював на підприємстві ПрАТ «Дніпрометиз» волочильником дроту, при виконанні своїх службових обов`язків він отримав дві травми 07.04.1995 року та 09.12.1997 року.
З 16.07.2001 року позивач знаходиться на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.
До того ж, позивач зазначає, що на підставі постанови від 19.07.2001 та акта приймання-передачі № 113.58, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Дніпропетровську прийняло від ВАТ «Дніпрометиз» особову справу № 1070 про раніше призначену страхову виплату позивача по травмі 07.04.1995.
Згідно внутрішньому опису документів особової справи позивача, відсутня особова справа позивача № 1070, з пронумерованими аркушами та внутрішнім описом, яка оформлена відповідно до вимог законодавства України про відшкодування працівникові шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків.
Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.
Ч. 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - кошти соціального страхування), коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством (пункт третій, частини першої, статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV, далі - Закон № 1105).
Об`єктом соціального страхування є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення та соціальних послуг, передбачених статтею 25 Основ (стаття 6 Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Основи).
Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт третій частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
За соціальним страхуванням надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним своїх трудових обов`язків (пункт четвертий статті 25 Основи).
Частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2620-ІХ визначено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року.
Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-ХІУ (далі - Закон № 1105- XIV) уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.
Порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім`ї на страхову виплату визначено Інструкцією, затвердженою постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001 року № 10 (далі Інструкція № 10).
Пунктом 1 Інструкції № 10 визначено, що відповідно до цієї Інструкції здійснюється передача відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення (далі - відділення виконавчої дирекції Фонду) документів, які підтверджують право застрахованого або членів його сім`ї на страхові виплати, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Відділення виконавчої дирекції Фонду приймають документи на тих працівників (членів їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01.04,2001 року та право яких встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов`язаних з виконанням ними трудових обов`язків (пункт 2 Інструкції № 10).
Так, приписами пункту 4 Інструкції № 10 визначено перелік документів, які має містити особова справа потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання.
Дніпровське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області продовжило страхові виплати з 01.07.2001.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2005 по справі № 2-76/2005 було встановлено факт нещасного випадку на виробництві, що стався з ОСОБА_1 під час виконання роботи на ВАТ Дніпрометиз 09.12.1997.

За висновком МСЕК № 1 м. Дніпропетровська від 10.11.2006 ОСОБА_1 було встановлено втрату професійної працездатності по сукупності двох випадків в розмірі 30 % з 26.10.2006, в тому числі повторно по травмі 07.04.1995 10 %, по травмі 09.12.1997 20 % первинно.

Згідно даних особової справи позивача №, призначення страхових виплат по травмі 09.12.1997 Дніпровське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області проводило на підставі:

рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2005 по справі № 2-76/2005 про встановлення факту того, що захворювання, яке виникло 09.12.1997 є нещасним випадком на виробництві;

виписки з акту огляду травматології МСЕК від 10.11.2006 № 012271 про встановлення 20 % втрати професійної працездатності з 26.10.2006;

заяви ОСОБА_1 від 04.12.2006;

довідки ВАТ Дніпрометиз про розмір заробітку ОСОБА_1 на 10.07.2001 по нещасному випадку 07.04.1995.

Відповідно до матеріалів особової справи ОСОБА_1 , Дніпровським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області у продовж наступних років приймалися постанови про продовження раніше призначеної страхової виплати потерпілому, про призначення страхових виплат, про призначення перерахованої страхової виплати станом на відповідну календарну дату, про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (одноразово) станом на відповідну календарну дату, про індексацію щомісячних страхових виплат станом на відповідну календарну дату.

Відповідно пункту 3 Інструкції № 10 документи, які подаються, повинні бути оформлені на кожного потерпілого на виробництві окремо, відповідати вимогам законодавства України про відшкодування працівникові шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків, з пронумерованими аркушами та внутрішнім описом.

Відповідно пункту 4 Інструкції № 10, особова справа потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання повинна містити такі документи:

4.2. Заява потерпілого власнику підприємства про первинне призначення відшкодування шкоди.

4.3. Копія довідки про ідентифікаційний номер в Державній податковій адміністрації.

4.4. Акт про нещасний випадок за формою Н-1 (якщо стався нещасний випадок, а не професійне захворювання) або нотаріально завірена копія.

4.5. Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (якщо такий складався) ( 623-93-п ) або нотаріально завірена копія.

4.6. Акт розслідування професійного захворювання за формою П-4 (якщо таке встановлено) або нотаріально завірена копія.

4.7. Рішення суду про встановлення факту нещасного випадку на виробництві (якщо було засідання суду з цього питання) або нотаріально завірена копія.

4.8. Висновки МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності по кожному засіданню МСЕК або нотаріально завірена копія.

4.9. Довідка про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу на дату передачі особової справи потерпілого.

4.10. Копія трудової книжки потерпілого, що завірена страхувальником або нотаріусом.

Так, пунктом 7 Інструкції № 10 визначено, що якщо в особовій справі потерпілого або особи, яка одержує відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника, відсутні деякі документи, передбачені пунктами 4 та 5 цієї Інструкції, то така справа відділенням виконавчої дирекції Фонду від страхувальника не приймається до повного її укомплектування.

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 Інструкції № 10, в окремих випадках при відсутності документів, зазначених у пунктах 4.2, 4.10, 5.2, 5.12, рішення про прийом справ потерпілих приймає начальник управління виконавчої дирекції Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за узгодженням з комісією з прийому особових справ потерпілих і членів їх сімей та призначення соціальних послуг та виплат.

Разом з тим, Інструкцією № 10 не передбачено, що до матеріалів особової справи повинні підшиватися накази власника підприємства, яке передало справу потерпілого про нарахування розміру одноразової допомоги та розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку), накази власника підприємства, яке передало справу потерпілого про перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку), довідки про обчислення середньомісячного заробітку для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини).

Тому доводи позивача про те, що означені документи повинні бути в матеріалах особової справи є необгрунтовані.

Судом встановлено, що матеріали особової справи позивача, якій присвоєно новий номер № після передачі ВАТ Дніпрометиз до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Дніпропетровській області сформовані відповідно до вимог Інструкції № 10 та містять, зокрема, акт про нещасний випадок від 10.04.1995, який затверджений 11.04.1995 керівником ВАТ Дніпрометиз, виписки МСЕК від 23.09.1999, трудову книжку Серії НОМЕР_1 , довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, довідку про розмір втраченого заробітку, виплат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату особової справи потерпілого від 10.07.2001, заяву позивача від 16.07.2001.

На заяву позивача від 27.04.2000 щодо надання довідки розмір та розрахунок про його середньомісячний заробіток до виробничої травми від 7 квітня 1995 року, яка була необхідна для пред`явлення до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в рамках розгляду справи № 202/1281/20, Дніпровське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області листом від 20.07.2020 № 31.1- 06/4277 доводило до відома Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про те, що довідка про середню заробітну плату страхувальника не надавалась в зв`язку з тим, що це не передбачено Інструкцією № 10.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26.11.2020 по справі № 202/1281/20 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Дніпрометиз, третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про зобов`язання надати довідку про розмір та розрахунок середньомісячного заробітку, що позивач мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 9 грудня 1997 року, надати довідку про розмір та розрахунок середньомісячного заробітку позивача по першій травмі 7 квітня 1995 року та зобов`язання відповідача поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.03.2021 по справі №202/1281/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2020 по справі № 202/1281/20 залишено без змін.

Суд зазначає, що здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Більш того, щоб позивачу був наданий судовий захист, суд має встановити наявність порушеного права. При чому обов`язок щодо доказування факту наявності порушеного права покладається саме на позивача.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Для визначення інтересу, як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес, як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права; пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику.

Отже, за вищезазначеними правовими нормами, обов`язковою умовою звернення до суду передбачено наявність порушеного права, що, є самостійною підставою для відмови у позові, у разі відсутності такої умови. Порушення має бути реальним, а не абстрактним чи дотичним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Тож, судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Суд зазначає, що під час розгляду даного спору, позивачем так і не було доведено наявність порушеного права в частині прийняття відповідачем особової справи позивача оформленою, відповідно до вимог законодавства України про відшкодування працівникові шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків з пронумерованими аркушами та внутрішнім описом.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 14.03.2024 року.

Суддя Н.Є. Калугіна