Справа № 711/4295/23
Суддя: Скляренко В. М.
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/4295/23
Провадження № 2-а/711/12/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача адвокат Пилипенко Р.Б., який діє на підставі ордеру серії СА №1057592 від 26.06.2023р., звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив скасувати постанову інспектора СРПП Відділення поліцейської діяльності №1 Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області Сергієнка М.О. від 09.06.2023р., серія БАД №095221, про накладення на ОСОБА_2 адміністративного штрафу в розмірі 20 400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що підставою притягнення позивача до відповідальності в оскаржуваній постанові зазначено те, що він 09.06.2023р. керував транспортним засобом, мопедом SUZUKI ADD KESS USO без номеру, будучи позбавленим права керування транспортними засобами строком на один рік постановою Драбівського районного суду Черкаської області від 12.09.2022р. №692/752/22. Натомість позивач стверджує, що не знав про те, що він позбавлений права керування транспортними засобами відповідним судовим рішенням і йому взагалі було невідомо про застосування до нього заходів адміністративного впливу, оскільки ніхто і ніколи не повідомляв його про наявність розгляд судом справи №692/752/22 та результати судового розгляду такої справи. Звертає увагу, що в нього не вилучалось водійське посвідчення і йому не вручалась копія судового рішення про позбавлення його права керування транспортними засобами, а відтак в його діях був відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваної постановою. Довідавшись про наявність судового рішення від 12.09.2022р. №692/752/22 позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Крім того, в позовній заяві вказується, що мопед, яким керував позивач, взагалі не відноситься до транспортних засобів, які є засобами вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП, оскільки мопед не є механічним транспортним засобом і не підлягає державній реєстрації. Також в позові зазначено про порушення інспектором поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки позивачу не було забезпечено його процесуальні права та гарантії захисту його інтересів, не були роз`яснені його права. Тож позивач стверджує, що оскаржувана постанова є незаконною і підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у позові. В обґрунтування своєї позиції відповідач послався на те, що інспектором поліції не було порушено жодних, передбачених законом вимог щодо порядку та процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126КУпАП. На підтвердження факту вчинення позивачем порушень вимог Правил дорожнього руху та обставин дотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача суду надано копію оскаржуваної постанови та диск з відеозаписами з бодікамери та автомобільного відеореєстратора поліцейських, що здійснювалися під час фіксації події правопорушення та розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

18.07.2023р. судом відкрито провадження у справі.

27.07.2023р. від представника відповідача Колєснік Н.І., яка діє в порядку самопредставництва юридичної особи, на адресу суду надійшов письмовий відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування позиції відповідача.

02.08.2023р. за клопотанням представника позивача судом зупинено провадження у справі до розгляду Черкаським апеляційним судом справи №692/752/22 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , якого постановою Драбівського районного суду Черкаської області від 12.09.2022р. притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

23.02.2024р. на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про відновлення провадження у справі у зв`язку з тим, що 05.01.2024р. Черкаський апеляційний суд ухвалив постанову за наслідками апеляційного розгляду судової справи №692/752/22.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання, в якому той просив провести розгляд справи без участі сторони позивача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від представника відповідача на адресу суду також надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, в якому також зазначено, що відповідач підтримує свою позицію, викладену у відзиві проти позову.

Дослідивши надані учасниками справи суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Драбівського районного суду Черкаської області від 12.09.2022р. по судовій справі №692/752/22 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Копія такої постанови суду не направлялась ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю коштів на оплату поштових послуг, що підтверджується відповідною довідкою від 13.09.2022р., складеної секретарем судового засідання.

05.01.2024р. Черкаський апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 виніс постанову, якою скасував постанову Драбівськогорайонного суду Черкаської області від 12.09.2022р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно постанови серії БАД №095221 від 09.06.2023р., складеної інспектором СРПП Відділення поліцейської діяльності №1 Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області Сергієнком М.О., 09.06.2023р. о 14 год. 00 хв. в с. Шрамківка по вул. Незалежності, 22, позивач керував транспортним засобом скутер SUZUKI Address V50, що не мав державного номерного знаку, без права керування транспортними засобами, оскільки був позбавлений відповідного права постановою Драбівського районного суду Черкаської області, чим порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху (далі ПДР).

У зв`язку з виявленням правопорушення інспектором Сергієнком М.О. було проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення та оголошено рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Позивач відмовився отримувати копію оскаржуваної постанови, внаслідок чого вона була направлена йому засобами поштового зв`язку та отримана ним 17.06.2023р.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, регулюється положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII (далі Закон №580), Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015р. №1395 (далі Інструкція №1395) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону №580 визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У ст. 7 КпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому, КУпАП встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За змістом положень ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, а уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд бере до уваги, що підставою позову та заперечень позивачем наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, є відсутність умислу на вчинення такого правопорушення, що обумовлюється необізнаністю позивача про наявність судового рішення про позбавлення його права керування транспортними засобами.

В цьому контексті суд звертає увагу, що за змістом ст. 9 КУпАП винним діянням (дія або бездіяльність), яке є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, є вчинення особою діяння умисно або з необережності. Диспозиція ч. 4 ст. 126 КУпАП не визначає наявності обов`язкової форми вини у вигляді умислу, а відтак такою нормою передбачена відповідальність і за вчинення відповідних діянь з необережності. Натомість об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, є наявність ухваленого у встановленому законом порядку судового рішення про позбавлення водія права керування транспортними засобами, яке набрало законної сили.

За обставинами справи судом встановлено, що позивач не знав та не міг знати про те, що відносно нього ухвалене Драбівським районним судом Черкаської області постанову від 12.09.2022р. №692/752/22, оскільки копія відповідної постанови не надсилалась позивачу судом. Зазначена обставина стала підставою для поновлення позивачеві Черкаським апеляційним судом строку на її оскарження та перегляд такої постанови суду в апеляційному порядку. За наслідками апеляційного провадження Черкаським апеляційним судом було винесено постанову від 05.01.2024р., якою суд апеляційної інстанції скасував постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 12.09.2022р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Підставою скасування постанови Драбівського районного суду Черкаської області від 12.09.2022р. стало те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не дотримався вимог закону та ухвалив рішення про притягнення позивача до відповідальності за відсутності в матеріалах справи про адміністративне правопорушення належних та допустимих доказів події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак і відсутності доказів порушення водієм вимог ПДР України.

Згідно з ч. 4 ст. 291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Таким чином, слід виснувати, що станом на момент винесення інспектором Сергієнком М.О. постанови, яка є предметом оскарження в цій справі, були відсутні правові підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки станом на 09.06.2023р. було відсутнє ухвалене у встановленому законом порядку судове рішення про позбавлення позивача права керування транспортними засобами, яке набрало законної сили, а відтак відсутня подія адміністративного правопорушення.

Отже аналіз фактичних обставин змісту події, що стала підставою для винесення оскаржуваної постанови, не дозволяє дійти об`єктивного висновку поза розумним сумнівом, що позивач 09.06.2023р. вчинив діяння, яке є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020р. у справі №463/1352/16-а зазначив, що в силу принципу презумпції невинуватості, яка підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що поліцейський Сергієнко М.О. при винесенні оскаржуваної постанови не виконав належним чином вимог, встановлених ст. 280 КУпАП, а за своїм змістом та характером його дії під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не відповідають засадам, які передбачають для суб`єктів владних повноважень обов`язок діяти наступним чином: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Таким чином, поліцейський діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України, а оскаржувана постанова не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, внаслідок чого позов належить задовольнити, скасувати оскаржувану постанову та закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Що стосується інших доводів позивача, то фактично вони зводяться до тлумачення стороною позивача особливостей змісту питань правового регулювання розмежовування понять «Транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб». Натомість, в контексті обставин спірних правовідносин, які мають значення для правильного вирішення справи за даним позовом, відповідні доводи позивача не мають значення, оскільки не впливають на правильність висновків суду.

Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Також, ухвалюючи дане судове рішення суд також враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ по справі «ҐарсіяРуіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 20, 77, 241-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.9, 252, 283-285, 293, п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову інспектора СРПП Відділення поліцейської діяльності №1 Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області Сергієнка М.О. від 09.06.2023 року серія БАД №095221 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не бул о подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 15 березня 2024 року.

Головуючий: В.М. Скляренко