Справа № 420/5903/24
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5903/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-2), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві № 18 від 29 вересня 2023 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 25 вересня 2023 року призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.09.2023 р. позивач звернувся до відповідача-2 із заявою та відповідними документами для призначення пенсії за віком. Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено відповідача-1. Рішенням від 29.09.2023 р. № 18 Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що до страхового стажу не зараховано: період роботи в колгоспі згідно довідки від 06.03.2020 р. № Г-185/02-03, оскільки прізвище в первинних документах не відповідає даним паспорта, а також наявні скорочення імені та по батькові; період навчання - відсутній підпис голови екзаменаційної комісії. Позивач вважає свої права порушеними, а рішення відповідача протиправним та такими, що порушують його конституційні права на пенсійне забезпечення, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 23.02.2024 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Дану ухвалу разом з позовної заявою та додатками доставлено до електронного кабінету відповідача 23.02.2024 р.

12.03.2024 р. відповідач-2 надав відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", розглядаючи заяву про призначення пенсії разом з доданими до неї документами, перевіривши правильність оформлення заяви, відповідність викладених відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, здійснивши попередню правову експертизу змісту і належного оформлення документів виявлено наступні порушення: в первинних документах згідно довідки від 06.03.2020 р. № Г-185/02-03 прізвище не відповідає даним паспорта, а також наявні скорочення імені та по батькові, а в документах, що підтверджують період навчання позивача відсутній підпис голови екзаменаційної комісії. Таким чином, відомості зазначені в довідці від 06.03.2020 р. № Г-185/02-03 неможливо використати для обчислення страхового стажу. Також вказує, що для встановлення факту належності позивачу зазначеної довідки та диплому, позивачу необхідно звернутись до суду загальної юрисдикції. На підставі наведеного, відповідач-2 вважає відмову позивачу у призначенні пенсії за віком правомірною.

Станом на 14.03.2024 р. відповідач-1 відзив на позовну заяву не надав.

З урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, 25.09.2023 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності дана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві, рішенням якого від 29.09.2023 р. № 18 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

За результатами розгляду встановлено, що страховий стаж особи становить 17 років 04 місяці 15 днів.

За доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано:

- період роботи в колгоспі згідно довідки від 06.03.2020 р. № Г-185-02-03, оскільки прізвище в первинних документах не відповідає даним паспорта, а також наявні скорочення імені та по батькові:

- період навчання - відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.ст.22, 64 Конституції України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 р., ратифікована Законом України від 14.09.2006 р. № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 р. (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п.23 ч.І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел з 01.01.2004 р. визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Згідно ст.1 Закону № 1788-XII, зокрема, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, позивачу як особі, яка в 2023 році досягла віку в 60 років для призначення пенсії необхідно мати страховий стаж не менше 30 років.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Щодо періоду роботи позивача в колгоспі згідно довідки від 06.03.2020 р. № Г-185-02-03, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд вказує, що на час заповнення належної позивачу трудової книжки була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 р. № 162 (далі - Інструкція № 162).

Підпунктом 2.2 пункту 2 Інструкції № 162 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, кульковою або з пером ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно з підпунктами 2.10 та 2.11 пункту 2 Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до п.1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 р. № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до п.18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

У подальшому діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 р. №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

Згідно п.2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 , що оформлена російською мовою, містить наступні відомості про трудову діяльність позивача у спірний період:

- з 09.07.1980 р. - зарахований причіплювачем в колгосп ім.Шевченка;

- з 06.1981 р. - зарахований трактористом в колгосп ім.Шевченка;

- Служба в рядах Радянської армії;

- з 10.02.1984 р. по 01.09.1992 р. - зарахований трактористом в колгосп ім.Шевченка;

- з 15.06.1993 р. по 19.02.2000 р. - зарахований трактористом в колгоспі ім.Шевченка;

- з 21.02.2000 р. по 30.10.2002 р. - зарахований трактористом в колгоспі ім.Шевченка.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637) зазначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в постановах від 25.04.2019 р. у справі № 497/472/17, від 04.07.2019 р. у справі № 497/198/17.

Згідно архівної довідки Комунального підприємства "Об`єднаний трудовий архів та сіл Арцизького району" Арцизької районної ради Одеської області" від 06.03.2020 р. № Г-185/02-03 в документах з кадрових питань (особового складу) сільськогосподарського виробничого кооперативу ім.Шевченка 00453747 (с.Новоселівка Арцизького району Одеської області), який є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства ім.Шевченка (рішення загальних зборів, протокол № 3 від 19.02.2000 р.), яке в свою чергу було правонаступником колгоспу ім.Шевченка (рішення загальних зборів, протокол № 1 від 20.05.1995 р. є наступні відомості про відпрацьовані людино-дні - " ОСОБА_2 "(так в документі, мова оригіналу - російська) ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за 1980-2001 роки:

- 1980 р. на посаді прикріплювача, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 69, встановлений мінімум людино-днів - 60;

- 1981 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 104, встановлений мінімум людино-днів - 112;

- 1984 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 260, встановлений мінімум людино-днів - 249;

- 1985 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 244, встановлений мінімум людино-днів - 270;

- 1986 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 332, встановлений мінімум людино-днів - 270;

- 1987 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 323, встановлений мінімум людино-днів - 270;

- 1988 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 288, встановлений мінімум людино-днів - 270;

- 1989 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 272, встановлений мінімум людино-днів - 270;

- 1990 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 306, встановлений мінімум людино-днів - 270;

- 1991 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 347, встановлений мінімум людино-днів - 270;

- 1992 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 239, встановлений мінімум людино-днів - 270;

- 1993 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 147, встановлений мінімум людино-днів - 131;

- 1994 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 273, встановлений мінімум людино-днів - 260;

- 1995 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 265, встановлений мінімум людино-днів - 260;

- 1996 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 253, встановлений мінімум людино-днів - 260;

- 1997 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 298, встановлений мінімум людино-днів - 260;

- 1998 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 313, встановлений мінімум людино-днів - 260;

- 1999 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 303, встановлений мінімум людино-днів - 260;

- 2000 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 267, встановлений мінімум людино-днів - 245;

- 2001 р. на посаді тракториста, кількість відпрацьованих людино-днів за рік - 249, встановлений мінімум людино-днів - 260.

Відповідно до книги обліку розрахунків членами СВК за 2002 рік " ОСОБА_2 "(так в документі, мова оригіналу - російська) (вказано ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) відпрацював 159 людино-днів.

Згідно архівної довідки Комунального підприємства "Об`єднаний трудовий архів та сіл Арцизького району" Арцизької районної ради Одеської області" від 06.03.2020 р. № Г-186/02-03 в документах з кадрових питань (особового складу) сільськогосподарського виробничого кооперативу ім.Шевченка 00453747 (с.Новоселівка Арцизького району Одеської області), який є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства ім.Шевченка (рішення загальних зборів, протокол № 3 від 19.02.2000 р.), яке в свою чергу було правонаступником колгоспу ім.Шевченка (рішення загальних зборів, протокол № 1 від 20.05.1995 р. наявні відомості про нарахування заробітної плати " ОСОБА_2 " (так в документі, мова оригіналу - російська) за 1986-1990 роки.

Періоди трудової діяльності позивача на думку на думку пенсійних органів є спірними, оскільки вказане на титульній сторінці прізвище " ОСОБА_2 " (рос. мовою) не відповідає написанню прізвища позивача у паспорті " ОСОБА_1 ", також наявні скорочення імені та по-батькові в первинних документах.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям.

Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Згідно із п.4 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховною радою України №2503-ХІІ від 26.06.1992 р. (у редакції станом на дату видачі позивачу паспорта громадянина України) усі записи в паспорті і відомості про його власника, що вносяться до нього, виконуються українською і російською мовами.

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що на першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по-батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою.

З наданих до матеріалів справи письмових доказів, судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Арцизьким РВ УМВС в Одеській області 29.09.1998 р., на першій сторінці паспортної книжечки ім`я позивача вказано українською мовою як " ОСОБА_1 ", на другій сторінці російською мовою як " ОСОБА_2 ".

Також судом встановлено, що всі інші відомості про позивача, вміщені на другій сторінці паспортної книжечки, зокрема, ім`я, по-батькові, дата народження відповідають відомостям, що вказані на титульному аркуші трудової книжки.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. за № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Щодо наявності скорочень імені та по-батькові позивача в первинних документах, суд зауважує, що заповнення первинної документації на підприємстві здійснюється роботодавцем або уповноваженою ним особою, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення первинної документації, є підприємство-роботодавець, а відтак вина позивача в тому, що первинну документацію роботодавцем оформлено із порушенням відсутня.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 р. у справі № 687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

Таким чином, на переконання суду періоди роботи ОСОБА_1 в колгоспі ім.Шевченка згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 та довідки від 06.03.2020 р. № Г-185-02-03 мають бути зараховані до його страхового стажу.

Окрім цього пенсійним органом до страхового стажу не зараховано період навчання, оскільки у поданому дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

Згідно п."д" ч.3 ст.56 Закону № 1788-XI до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Приписами п.8 Порядку № 637 визначено період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Отже, період навчання у професійно-технічному училищі підлягає до зарахування до страхового стажу і такий період має бути підтверджено дипломом, посвідченням, свідоцтвом, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Суд зазначає, що в матеріалах адміністративної справи міститься диплом позивача серії НОМЕР_4 , згідно якого позивач з 01.09.1978 р. по 18.07.1981 р. закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища № 10 с.Теплиця Болградського району Одеської області за професією "тракторист-машиніст", однак в останньому відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

Згідно довідки ДНЗ "Арцизький професійний аграрний ліцей" від 09.10.2023 р. № 414 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно навчався у професійно-технічному училищі с.Теплиця Болградського району Одеської області за професією "тракторист-машиніст" з 01.09.1978 р. по 17.07.1981 р. Підстава: зараховано наказ № 580-К від 01.09.1978 р., відраховано - наказ № 114-К від 17.07.1981 р.

Також як вбачається із довідки ДНЗ "Арцизький професійний аграрний ліцей" від 09.10.2023 р. № 415 Теплицьке професійно-технічне училище Арцизького району Одеської області реорганізовано в Державний професійний технічний навчальний заклад "Арцизький професійний аграрний ліцей" і є його правоприємником з 01.11.2005 р. наказом по Міністерству освіти і науки України від 01.11.2005 р. № 630. Державний професійний технічний навчальний заклад "Арцизький професійний аграрний ліцей" перейменовано в Державний навчальний заклад "Арцизький професійний аграрний ліцей" з 01.01.2011 р. наказом по Міністерству освіти і науки України від 22.10.2010 р. № 992.

На думку суду, вказаними доказами достовірно підтверджено період навчання позивача у професійно-технічному училищі № 10 с.Теплиця Болградського району Одеської області за професією "тракторист-машиніст".

Отже, відмова у врахуванні зазначеного періоду навчання позивача у вказаному навчальному закладі до страхового стажу суперечить нормам законодавства України.

Суд наголошує, що право особи на отримання пенсії, як складової частини права на соціальний захист, є її конституційним правом, що гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ч.ч.1, 3 ст.46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Таким чином, відповідачем-1 під час прийняття рішення від 29.09.2023 р. № 18, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, не враховано усі обставини, що мають значення для призначення даного виду пенсії позивачу, як наслідок, відповідач допустив неналежний розгляд поданої позивачем заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком.

Тому рішення від 29.09.2023 р. № 18 є протиправними та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з п.1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 р. № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 р. у справі № 204/362/17, єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській повторно розглянути заяву позивача 25.09.2023 р. про призначення пенсії за віком та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог лише у зв`язку з неправильним визначенням способу поновлення порушеного права позивача, за який судовий збір не стягується, то з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в на загальну суму 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.Канатна, буд.83, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) № 18 від 29.09.2023 р. щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.Канатна, буд.83, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) від 25.09.2023 р. про призначення пенсії за віком відповідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" й прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко