Справа № 420/13/24
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/13/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Дробченко К.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою Заступника керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області )(місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Лінія, буд. 12, 6 ст. Люстдорфської дороги, 22; ) до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: 65025, м. Одеса, пр. Доброволського, буд. 106; ), про визнання протиправною бездіяльність щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища побутових та будівельних відходів на земельній ділянці,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява Заступника керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області )(місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Лінія, буд. 12, 6 ст. Люстдорфської дороги, 22; ) до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: 65025, м. Одеса, пр. Доброволського, буд. 106; ), в якій позивач просить:

визнати бездіяльність Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища побутових та будівельних відходів на земельній ділянці, розташованій за адресою: м. Одеса, перехрестя вул. Наливна та вул. 4-я Лінія за географічними координатами 46.513002,30.713715, протиправною;

зобов`язати Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради забезпечити ліквідацію несанкціонованого сміттєзвалища побутових та будівельних відходів, розміщених на земельній ділянці, розтасованій за адерсою: м. Одеса, перехрестя вул. Наливна та вул. 4-я Лінія за географічними координатами 46.513002,30.713715.

Ухвалою від 03.01.2024 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

12.01.2024 року (ЕС/1883/24) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання (лист).

Ухвалою від 05.02.2024 року виправлено описку в ухвалі від 03.01.2024 року.

24.01.2024 року (вх. №ЕС/3684/24) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про повернення позовної заяви.

24.01.2024 року (вх. №ЕС/36992/24) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про долучення доказів.

29.01.2024 року (вх. № ЕП/1848/24) представником позивача до канцелярії суду подані письмові заперечення.

01.02.2024 року (вх. №ЕС/4909/24) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про долучення доказів.

01.02.2024 року (вх. №ЕС/4903/24) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про залишення позову без розгляду.

09.02.2024 року (вх. №ЕС/5993/24) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про залучення співвідповідача.

20.02.2024 року (вх. №ЕС/7323/24) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позов.

Ухвалою від 14.03.2024 року відмовлено у задоволення клопотання про повернення позову.

Ухвалою від 14.03.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання про залучення співвідповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно акту обстеження (в частині дотримання вимог природоохоронного законодавства) від 02.03.2023 року на відкритому грунті за бетонним парканом утворилось несанкціоноване сміттєзвалище. Відповідач, як суб`єкт, на якого покладається обов`язок щодо збереження та охорони земель, знехтував таким своїм обов`язком, що про що свідчить бездіяльність Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, в обґрунтування правової позиції, зазначено, що останній діяв у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви Заступника керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області ) Одеському окружному адміністративному суду.

Як вбачається з позовної заяви, відповідно акту обстеження (в частині дотримання вимог природоохоронного законодавства) від 02.03.2023 року на відкритому грунті за бетонним парканом утворилось несанкціоноване сміттєзвалище. Відповідач, як суб`єкт, на якого покладається обов`язок щодо збереження та охорони земель, знехтував таким своїм обов`язком, що свідчить про бездіяльність Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради.

Земельна ділянка, що зазнала забруднення, орієнтованою площею 300 м2 та розташована за географічними координатами 46.513002,30.713715 за адресою: м. Одеса, перехрестя вул. Наливна та вул. 4-я Лінія.

Також, несанкціоноване сміттєзвалище будівельних та побутових відходів підтверджується протоколом огляду від 02.03.2023 року.

Так, позивачем здійснюється процесуальне керівництво кримінального провадження №0000008 за фактом забруднення земель за географічними координатами 46.513002,30.713715 за адресою: м. Одеса, перехрестя вул. Наливна та вул. 4-я Лінія.

Земельна ділянка, що зазнала забруднення, орієнтованою площею 300 м2 та розташована за географічними координатами 46.513002,30.713715 за адресою: м. Одеса, перехрестя вул. Наливна та вул. 4-я Лінія.

Уповноваженим на звернення до суду з позовом у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів в силу приписів Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 275 від 19 квітня 2017 року, є Державна екологічна інспекція Центрального округу.

09.10.2023 року Інспекція листом №4062/2.3 звернулась до Суворовської окружної прокуратури міста Одеси щодо представництва законних інтересів держави в суді з метою дотримання вимог із захисту та охорони навколишнього природного середовища за вищевказаними фактами.

Отже позивачем встановлено, що протягом тривалого часу органом місцевого самоврядування не вжито заходів щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища. У свою чергу, забруднення земель шляхом несанкціонованого розміщення відходів завдає шкоди інтересам держави у формі забезпечення суспільства на безпечне довкілля, непогіршення екологічної ситуації, що реалізується через цільовий характер використання земельних ділянок.

На цій підставі прокурор звернувся з позовом до суду.

Згідно з статтею 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У статті 2 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 19 Закону № 858-ІV визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: а) організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності; б) організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом; в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Правові, економічні та соціальні основи охорони земель з метою забезпечення їх раціонального використання, відтворення та підвищення родючості ґрунтів, інших корисних властивостей землі, збереження екологічних функцій ґрунтового покриву та охорони довкілля визначає Закон України "Про охорону земель".

Згідно зі статтею 35 Закону України "Про охорону земель" власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування відомості про застосування пестицидів та агрохімікатів; сприяти систематичному проведенню вишукувальних, обстежувальних, розвідувальних робіт за станом земель, динамікою родючості ґрунтів; своєчасно інформувати відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щодо стану, деградації та забруднення земельних ділянок; забезпечувати додержання встановленого законодавством України режиму використання земель, що підлягають особливій охороні; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

Відповідно до статті 45 Закону України "Про охорону земель" господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад установлені граничнодопустимі концентрації небезпечних речовин, забороняється (ч. 1).

У разі виявлення фактів забруднення ґрунтів небезпечними речовинами спеціально уповноважені органи виконавчої влади у галузі охорони земель вживають заходів до обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій, незалежно від форм власності, притягнення винних до відповідальності згідно із законом і проведення в установленому порядку робіт з дезактивації, відновлення забруднених земель, консервації угідь і визначення режимів їх подальшого використання (ч. 2).

Згідно зі статтею 46 Закону України "Про охорону земель" забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у підземних» горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на землях природно-заповідного та іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, у межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людини (ч. 3).

Розміщення, збирання, зберігання, оброблення, утилізація та видалення, знешкодження і захоронення відходів здійснюються відповідно до вимог Закону України "Про відходи" (ч. 5).

У розумінні частин першої, другої, третьої та сьомої статті 12 Закону України "Про відходи" відходи, щодо яких не встановлено власника або власник яких невідомий, вважаються безхазяйними. З метою запобігання або зменшення обсягів утворення відходів виявлені безхазяйні відходи беруться на облік. Порядок виявлення та обліку безхазяйних відходів визначається Кабінетом Міністрів України. Власники або користувачі земельних ділянок, на яких виявлено безхазяйні відходи, зобов`язані у п`ятиденний строк повідомити про них місцеві органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування.

Згідно з частиною восьмою статті 12 Закону України "Про відходи" підставами для визначення відходів безхазяйними та їх обліку можуть бути: повідомлення власників або користувачів земельних ділянок, на яких виявлено безхазяйні відходи; звернення (повідомлення) громадян, підприємств, установ та організацій, засобів масової інформації; результати інспекційних перевірок центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, державної санітарно-епідеміологічної служби, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини десятої статті 12 Закону України "Про відходи" у разі отримання звернення (повідомлення) Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а також органи місцевого самоврядування зобов`язані визначити кількість, склад, властивості, вартість відходів, рівень їх небезпеки для навколишнього природного середовища і здоров`я людини та вжити заходів для визначення власника відходів.

Частиною одинадцятою статті 12 Закону України "Про відходи" визначено, що у разі потреби для визначення власника безхазяйних відходів та їх оцінки можуть залучатися правоохоронні органи, відповідні спеціалісти і експерти.

Згідно з пунктом "а" статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: 1) в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку належить зокрема: 6) вирішення питань збирання, транспортування, утилізації та знешкодження побутових відходів; 15) затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів.

Відповідно до пункту "и" частини першої статті 21 Закону України "Про відходи" органи місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами забезпечують ліквідацію несанкціонованих і неконтрольованих звалищ відходів.

Як зазначено вище, несанкціоноване сміттєзвалище розташоване на Земельній ділянці за географічними координатами 46.513002,30.713715, за адресою: м. Одеса, перехрестя вул. Наливна та вул. 4-я Лінія.

Через тривалу бездіяльність відповідача щодо виконання вимог чинного законодавства на теперішній час несанкціоноване сміттєзвалище, не ліквідоване, що завдає шкоди інтересам держави у формі забезпечення суспільства на безпечне довкілля, непогіршення екологічної ситуації, що реалізується через цільовий характер використання земельних ділянок, у зв`язку з чим наявні підстави для зобов`язання відповідача вжити заходів з ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища.

Щодо органів, уповноважених здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію Центрального округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 02 лютого 2021 року № 59, Держекоінспекція: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства, зокрема про охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду; звертається до суду із позовами щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб.

Таким чином, уповноваженими державою органами у спірних правовідносинах є Державна екологічна інспекція Центрального округу, яка має повноваження звертатись до суду з метою реалізації повноважень у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України па прокуратуру покладено функції представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництв прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 (далі - Рішення Конституційного Суду України) державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Як пояснив позивач в письмових поясненнях, у дослідженому випадку інтерес держави полягає у відновленні та захисту порушених інтересів держави, які полягають у неухильному дотриманні режиму охорони та використання земель.

У відповідності до частин 3, 4, 5 статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Таким органом у дослідженому судом випадку є Державна екологічна інспекція Центрального округу.

З аналізу статті 23 Закону України "Про прокуратуру" випливає, що надавши прокурору повноваження представництва, законодавець визначив можливість органів прокуратури захищати державні інтереси, якщо уповноважений орган не здійснює або належним чином здійснює захист законних інтересів держави.

"Нездійснення захисту" проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

У своїй Постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що прокурор, подаючи до суду позов, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Зважаючи на вищезазначене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як зазначено в позові, вказаний позов подано в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), оскільки в ході реалізації повноважень, наданих органам прокуратури Конституцією України та Законом України "Про прокуратуру" було встановлено факт недотримання вимог природоохоронного законодавства, що полягає у бездіяльності щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища.

09.10.2023 року Інспекція листом №4062/2.3 звернулась до Суворовської окружної прокуратури міста Одеси щодо представництва законних інтересів держави в суді з метою дотримання вимог із захисту та охорони навколишнього природного середовища за вищевказаними фактами.

З вказаного листа встановлено, що остання не має наміру звертатися до суду з позовною заявою щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища.

З викладеного випливає, що порушені державні інтереси є незахищеними та свідчить про бездіяльність з боку зазначеного органа державної влади, що відповідно до статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом пред`явлення та підтримання даного позову.

З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача про те, що в дослідженому випадку у прокурора є обґрунтовані підстави для пред`явлення позовної заяви в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу, у зв`язку із здійсненням останнім захисту інтересів держави неналежним чином.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач в ході розгляду справи доводи прокурора не спростував, не надав суду належних і допустимих доказів, що свідчили б про фактичну ліквідацію несанкціонованого сміттєзвалища.

Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог прокурора.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Заступника керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області )(місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Лінія, буд. 12, 6 ст. Люстдорфської дороги, 22; ) до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: 65025, м. Одеса, пр. Доброволського, буд. 106; ), про визнання протиправною бездіяльність щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища побутових та будівельних відходів на земельній ділянці - задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища побутових та будівельних відходів на земельній ділянці, розташованій за адресою: м. Одеса, перехрестя вул. Наливна та вул. 4-я Лінія за географічними координатами 46.513002,30.713715, протиправною.

Зобов`язати Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради забезпечити ліквідацію несанкціонованого сміттєзвалища побутових та будівельних відходів, розміщених на земельній ділянці, розтасованій за адерсою: м. Одеса, перехрестя вул. Наливна та вул. 4-я Лінія за географічними координатами 46.513002,30.713715.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.03.2024 р.

Суддя О.М. Тарасишина