Справа № 320/23385/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року м.Київ № 320/23385/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна організація "Софія Київська" про стягнення штрафних (фінансових) санкцій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Київське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю" Житлово-експлуатаційна організація "Софія Київська", про стягнення штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 198 188,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем, в порушення статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", не виконано норматив по створенню робочих місць та не забезпечено працевлаштування однієї особи, якій встановлена інвалідність. У зв`язку з чим позивач, враховуючи приписи статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", визначив відповідачеві суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 187394,41 грн. та пені у розмірі 10974,24 грн., що разом складає суму у розмірі 198 188,65 грн.

Відповідач проти позову заперечував, свої мотиви висловив у письмовому відзиві, у якому зазначив, що ТОВ Житлово-експлуатаційна організація "Софія Київська" виконано всі вимоги щодо працевлаштування інвалідів, які передбачені Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів України", а саме: на підприємстві у 2022 році працювало дві особи з інвалідністю.

Позивач подав відповідь на відзив та пояснення, у яких зазначив, що відповідач самостійно зазначив у звітних податкових розрахунках за 1-4 квартали 2022 року інформацію про відсутність у нього працевлаштованих осіб з інвалідністю. Отже за повноту розрахунків несе відповідальність підприємство. Подання уточнюючого розрахунку з метою уточнення осіб - інвалідів подано не у спосіб, передбачений Законом, оскільки подання такого розрахунку чинним законодавством не передбачено.

Ухвалою суду від 09.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) учасників справи.

Також, відповідач подав клопотання про здійснення розгляду справи з викликом сторін.

Розглянувши таке клопотання, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 262 КАСУ передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу та якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Водночас, зміст клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не дає підстав стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін.

Більш того, представник відповідача у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Дослідивши клопотання представника відповідача, матеріали справи, беручи до уваги предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та приходить до висновку, що в задоволенні клопотання має бути відмовлено.

Згідно з частиною 2 статті 262 КАСУ, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити дану справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно розрахунку Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю середньооблікова кількість штатних працівників підприємства протягом 2022 року становить 37 осіб. Дані обставини відповідачем не заперечуються.

Позивачем в автоматизованому режимі, за допомогою програмного комплексу «Реєстр роботодавців щодо виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю» Централізованого банку даних з проблем інвалідності сформовано розрахунок адміністративно-господарських санкцій ТОВ Житлово-експлуатаційна організація "Софія Київська", відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу підприємства за рік становила 37 осіб; норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю 1 особа; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 0 осіб.

Позивач зазначає, що в 2022 році відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості 1 особи, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте особою з інвалідністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбаченому Законом України "Про зайнятість населення"та Порядком № 316;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні";

- у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

При цьому, Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.

Матеріалами справи, зокрема, наданими представником відповідача документами підтверджується, що у період 2022 року на підприємстві працювали 2 осіб з інвалідністю: ОСОБА_1 - з 16.03.2017, прийнятий згідно Наказу №8-к від 16.03.2017 року на посаду двірника, за основним місцем роботи, який відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААБ №652894 має інвалідність другої групи. ОСОБА_1 був звільнений з 01.12.2022 року згідно Наказу №32-к від 15.11.2022 року за власним бажанням (копії наказів та довідки додаються);

ОСОБА_2 - з 21.04.2020 року прийнята згідно Наказу №24-к від 21.04.2020 року на посаду бухгалтера, за основним місцем роботи, яка відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ №420751 має інвалідність третьої групи, працює на даний час (Копія Наказу про прийняття, копія довідки №420751 про встановлення інвалідності та копія трудової книжки додаються).

Як зазначає у відзиві на позовну заяву відповідач, через електронний кабінет платника направлено податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного- внеску за 4 квартали 2022 року, до якого, окрім іншого, були додані відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за кожний місяць звітного кварталу (далі - Додаток 1). В зазначених Додатках 1 при заповненні даних застрахованої особи - ОСОБА_1 та застрахованої особи ОСОБА_2 в рядку 08 (код категорії 30) помилково замість категорії 2 (працюючі особи з інвалідністю на підприємствах, в установах і організаціях) було вказано категорію 1 (наймані працівники на загальних підставах).

Після отримання від Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю Київського обласного відділення Розрахунку суми адміністративно- господарських санкцій, обчислених відповідно до статті 20 Закону № 875-ХІІ у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік, відповідач у липні 2023 року подав уточнений Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 4 квартали 2022 року, до якого додав уточнені Додатки 1 за кожний місяць звітного кварталу. В зазначених Додатках були уточнені дані стосовно застрахованої особи ОСОБА_1 та застрахованої особи - ОСОБА_2 в рядку 08 (код категорії ЗО) вказано категорію 2 (працюючі особи з інвалідністю на підприємствах, в установах і організаціях).

Прийняття уточнюючого Податкового розрахунку контролюючим органом підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями.

З урахуванням уточнюючого Податкового розрахунку середньооблікова кількість працівників, яким встановлено інвалідність - 2.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що фактично за рік у Товаристві працювало 2 особи з інвалідністю, при цьому, кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-ХІІ, становить 1 особа.

Згідно ч.1 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, відповідачем здійснено всіх заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю в межах чисельності, визначеної чинним законодавством, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій є безпідставним.

Зазначений висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.02.2018 у справі № 820/2124/16, від 28.02.2018 у справі №807/612/16, від 11.09.2018 у справі № 812/1127/18, від 19.12.2018 у справі № 812/1140/18, від 23.07.2019 у справі № 820/2204/16, від 31.07.2019 у справі № 812/1164/18.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що відповідачем протягом 2022 року виконано норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у відповідності до законодавства та працевлаштовано дві особи-інваліда, а отже викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.