Справа № 340/4854/23
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 березня 2024 року

м. Київ

справа № 340/4854/23

адміністративне провадження № К/990/8972/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі №340/4854/23 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства юстиції України, про визнання протиправними дій та наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до суду до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо внесення відповідачем до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого 22.09.2003 за № 6888 № 4877, виданого на ім`я ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 1033/13.1-03 від 22 червня 2023 року «Про тимчасове зупинення приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Відповідача направити Кіровоградській філії ДП «Національні інформаційні системи» повідомлення щодо відновлення заблокованого на підставі наказу № 1033/13.1-03 від 22 червня 2023 року доступу приватного нотаріуса Кропивницького нотаріального округу ОСОБА_1 до єдиних та державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано протиправними дії Південного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) у формуванні подання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 22 вересня 2003 року за No 6888 No 4877 на ім`я ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ №1033/13.1-03 від 22 червня 2023 року «Про тимчасове зупинення приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 ». Зобов`язано Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) направити Кіровоградській філії державного підприємства "Національні інформаційні системи" повідомлення щодо відновлення заблокованого на підставі наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22 червня 2023 року № 1033/13.1-03 доступу приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 до єдиних та державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України.

Не погодившись з прийнятим рішенням Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Міністерство юстиції України подали апеляційні скарги.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2024 року апеляційні скарги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Міністерства юстиції України задоволено. Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року скасовано та прийнято нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Ця касаційна скарга подана на підставі пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі скаржник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду викладені у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 809/16479/17 щодо застосування підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат».

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий /висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Так, у справі № 809/16479/17 на яку посилається скаржник, спір виник з приводу правомірності рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату та наказу Міністра юстиції України, якими анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю. При цьому, з обставин зазначеної справи слідує, що підставою для внесення територіальними органами подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю був - підпункт «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат». За висновком Верховного Суду, викладеним у вказаній вище постанові, суд касаційної інстанції установив, що встановлення факту порушень нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій належить до компетенції суду. Застосуванню норм підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» мало передувати встановлення судовим рішенням (рішеннями) фактів вчинення позивачем як нотаріусом певних порушень під час безпосереднього здійснення нотаріальних дій. Проте, відповідного судового рішення матеріали справи не містили.

В той же час у цій справі. підставою для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю на ім`я ОСОБА_1 є підпункт «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», а саме: неодноразове порушення нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України.

При цьому, Суд зауважує, що норма підпункту «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», на відміну від підпункту «е», не висуває обов`язкової умови, що порушення нотаріусом Правил професійної етики має бути встановлено судовим рішенням. Як і не містить вимоги з`ясовувати наявність чи відсутність шкоди, завданої інтересам держави, фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій та/або інших дій, покладених на нотаріуса відповідно до закону.

За таких обставин, справа № 809/1649/17 та справа, що розглядається не є подібними, оскільки в них не є тотожними ні суб`єктний склад учасників відносин, ні об`єкт та предмет правового регулювання, ні умови застосування правових норм (зокрема, підстави анулювання нотаріальної діяльності у вказаних судових справах є різними, як і обставини їх виникнення та встановлення), а відтак правові позиції викладені Верховним Судом у вказаній постанові не є релевантною до спірних правовідносин у цій справі.

При цьому, суд апеляційної інстанції надавав оцінку вказаним доводам скаржника та зауважив, що обставни цієї справи не є подібними із обставинами справи № 809/1649/17.

Верховний Суд уважає необхідним указати, що результат вирішення у кожній справі зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та наведеним скаржником судовим рішенням суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки, яких дійшли суди.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судового рішення у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування підпункту «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат».

Суд касаційної інстанції зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходи з того, що тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 обумовлено направленням до ВККН подання щодо анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України на ім`я ОСОБА_1 на підставі підпункту «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» - у випадку неодноразового порушення нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України. Суд апеляційної інстанції зауважив, що враховуючи факт направлення подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та діючи у відповідності до вимог пункту 8 частини першої статті 29-1 Закону України «Про нотаріат», Міжрегіональним управлінням винесено спірний наказ про тимчасове зупинення приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 до вирішення питання по суті, але не більш як на шість місяців.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано висновки, сформовані Верховним Судом у постановах від 12 серпня 2020 року у справі № 821/161/16 та від 10 листопада 2022 року у справі № 440/40/20, в яких суд касаційної інстанції визначив дії територіального органу юстиції в частині зупинення діяльності приватного нотаріуса, стосовно якого вирішується питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю правомірними та необхідними, оскільки направлені на виконання імперативних вимог пункту 8 частини першої статті 29-1 Закону України «Про нотаріат».

Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Норми, на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування яких посилається скаржник, є загальними та регулює підставу анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю.

Водночас необхідно враховувати, що вирішуючи такі спори, суди застосовують положення статей в залежності від обставин, установлених у кожній конкретній справі.

Разом з тим, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Суд зазначає, що доводи касаційної скарги в контексті наявності/відсутності передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підстави переважно зводяться здебільшого до оцінки встановлених судом обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Наведені норми є загальними, а касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судом апеляційної інстанції та необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм, за обставин, установлених судом саме у цій справі.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованим посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі №340/4854/23 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства юстиції України, про визнання протиправними дій та наказу, зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько