Справа № 160/907/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2024 рокуСправа №160/907/24
09 січня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛТЕКС» (далі позивач) до Львівської митниці (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2023/000164/2 від 17 липня 2023 року.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність вищевказаного рішення відповідача. Позивач як покупець та DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (Китай) як продавець уклали контракт від 02 листопада 2022 року №02/11-04 (далі Контракт), за умовами якого позивачу поставлено партію товару (тканини). Під час митного оформлення товару відповідачем прийнято спірне рішення, яке є предметом оскарження та обґрунтоване неправильністю визначення позивачем митної вартості товару. Позивач вважає такі рішення відповідача протиправними, оскільки митна вартість визначена належним чином та згідно умов законодавства, надано всі документи під час митного оформлення, а зауваження відповідача до визначеної митної вартості товару є необґрунтованими
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/907/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом ця адміністративна справа була передана для розгляду судді Вербі І.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/907/24, призначено до розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
31 січня 2024 Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що до митної декларації позивача висунуто наступні зауваження:
1) умови поставки оцінюваного товару згідно інвойсу №23WM807-1 FOB NINGBO, відповідно до положень Інкотермс - 2010, термін FOB (... named port of shipment ) Франко борт (... назва порту відвантаження) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, згідно заявлених умов поставки, для підтвердження митної вартості товарів подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунокфактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури. До митного оформлення для підтвердження таких витрат надано два рахунки, які мають посилання на Заявки та договір до митного оформлення і додатково ненадані;
2) коносамент до митного оформлення не подано;
3) відсутні відомості щодо реквізитів даної партії товару, що унеможливлює співставити та перевірити додаткові складові митної вартості оцінюваного товару. У поданих рахунках відсутні відомості про такі складові митної вартості як розвантаження, обслуговування в порту, портові збори, зберігання та митне оформлення в порту призначення Гданськ (портовий збір, вартість перевантаження контейнерів тощо);
4) у поданих документах виявлено розбіжності у відомостях про перевізника, а саме у графах 16 та 23 автотранспортної накладної CMR від 12.07.2023р. № б/н наявні штамп та підпис «AB-TRANS EURO LTD», а рахунки на транспортні послуги надано ТОВ «ТАЙМІС», документів, що визначають договірні відносини між сторонами не надано;
5) надані платіжні доручення Swift від 30.03.2023 містить посилання на документ від 17.03.2023 №PI 23WM807, який не надано, що унеможливлює співставити оплату за конкретну поставку товару;
6) зміни до специфікації №3 від 17.03.2023 нечитабельні, що не дає можливості в перевірці відомостей;
7) умови оплати згідно специфікацій мали становити: - 30% перед завантаженням, -70% здійснюється до дати заходження товару у порт. Проте, після проведення аналізу встановлено, що таких умов не дотримано.
В зв`язку з цим прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від, митну вартість в усіх випадках визначено за резервним методом
05 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Висловлює контраргументи проти доводів відповідача.
22 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання позивача щодо судових витрат, яке надійшло від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Заявлено до відшкодування та надано докази витрат на адвоката та на перекладача.
26 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання відповідача про зменшення витрат на адвоката, яке надійшло від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у задоволенні заяви Львівської митниці про розгляд справи №160/907/24 з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
02 листопада 2022 року позивач як покупець та DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (Китай) як постачальник уклали Контракт, згідно п. 1.3. якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та сплатити на умовах, передбачених цим Контрактом, Товар у кількості та асортименті та термінах, визначених у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього контракту. За п. 2.1. Контракту постачальник зобов`язується постачати Товар на умовах постачання FOB NINGBO/SHANGHAI, бере на себе зобов`язання щодо завантаження товару на надані покупцем транспортні засоби в місті постачання та оформлення у митному порядку цього товару. Відповідно до п. 3. Контракту кількість товару, що надається за цим Контрактом, обумовлюється сторонами у специфікаціях. Згідно п. 4.1. Контракту вартість упаковки та маркування включається у вартість товару. За п. 5.1. Контракту ціни на товар, що поставляється, встановлюються в Специфікаціях.
01 березня 2023 року DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (Китай) склало прайс лист на товар, що постачається на умовах FOB NINGBO/SHANGHAI.
26 травня 2023 року DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (Китай) видало пакувальний лист 23WM807-1 на поставку товару згідно Контракту, що відповідає Інвойсу номерами контейнерів та видами товару, що постачається. Поставка здійснюється морем з порту Нінгбо (Китай) до порту Гданськ (Польща).
26 травня 2023 року DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (Китай) видало 2 сертифікати якості на товар згідно Інвойсу, Специфікації №3 та Змін (в рамках Контракту).
Також DALIAN EVEREST INDUSTRIAL CO. LTD (Китай) видало коносамент №SPSF230500173, зазначені контейнери відповідають контейнерам згідно Інвойсу.
В матеріалах справи міститься експортна митна декларація країни відправлення.
17 березня 2023 року позивачем як замовником та ТОВ «Тайміс» (далі Експедитор) як експедитором укладено договір № УЕ16/05/23_1 про транспортно-експедиційні послуги, згідно п. 1.1. якого клієнт доручає відповідними заявками, а експедитор приймає на себе зобов`язання від імені клієнта за винагороду і за рахунок клієнта здійснювати дії щодо організації перевезення і виконання визначених цим договором послуг, в т.ч. організувати перевезення вантажу будь-яким транспортом і по маршруту, вибраним експедитором, у т.ч. у великотоннажних контейнерах, укладати від імені клієнта або від свого імені договір (договори) перевезення вантажу по організованому маршруту будь-яким транспортом та ін.
03 липня 2023 року Експедитор виставив позивачу на оплату рахунок №ВА19/05/23_1 на суму 100929,00 грн за Міжнародні транспортно-експедиційні послуги: - Шанхай (Китай) - м. Гданськ (Польща), а/м.
12 липня 2023 року Експедитор виставив позивачу на оплату рахунок №06/07/23_1 на суму 90 376,00 грн за Міжнародні транспортно-експедиційні послуги: - м. Гданськ (Польща) - м/п Гребенне (Польща) - Рава-Руська (Україна), а/м DAF НОМЕР_1 /АР1531ХF, а також за м/п Гребенне (Польща) - Рава-Руська (Україна) - м. Дніпро (Україна), а/м DAF НОМЕР_1 /АР1531ХF.
Експедитором 03.07.2023 року складено довідку без номеру про те, що Міжнародні транспортно-експедиційні послуги по доставці вантажу для ТОВ «Білтекс», згідно договору на транспортне експедирування № УЕ16/05/23_1 від 16 травня 2023 р. автомобілем держ.№ морська доставка Шанхай (Китай) - м. Гданськ (Польща) та навантажувально розвантажувальні роботи в порту, перетарка на складі складає 100 929 грн (Сто тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять гривень 00 копійок).
Експедитором 12.07.2023 року складено довідку без номеру про те, що Міжнародні транспортно-експедиційні послуги по доставці вантажу для ТОВ «Білтекс», згідно договору на транспортне експедирування № УЕ16/05/23_1 від 16 травня 2023 р. автомобілем DAF держ.№ НОМЕР_2 - м. Гданськ (Польща) - м/п Гребенне (Польща) - Рава-Руська (Україна) складає 44 000 грн (Сорок чотири тисячі гривень 00 копійок) - м/п Гребенне (Польща) - Рава-Руська (Україна) - м. Дніпро (Україна) складає 46 376 грн (Сорок шість тисяч триста сімдесят шість гривень 00 копійок).
Також в матеріалах справи міститься міжнародна товарна-транспортна накладна, в якій міститься посилання на Інвойс.
Разом з митною декларацією позивачем відповідачу подано:
- сертифікат якості від 26.05.2023 року б/н;
- пакувальний лист від 26.05.2023 року № 23WM807-1;
- рахунок-фактура (інвойс) від 26.05.2023 року 23WM807-1;
- автотранспортна накладна від 12.07.2023 року б/н;
- супровідний документ T1 від 10.07.2023 року №MRN23PL322080NU60GXG0;
- банківський платіжний документ, що стосується товару, від 30.03.2023 рок уб/н;
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 03.07.2023 року №ВА19/05/23_1;
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 12.07.2023 року №УЕ06/07/23_1;
- довідка про транспортні витрати від 03.07.2023 року б/н;
- довідка про транспортні витрати від 12.07.2023 року б/н;
- прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 01.03.2023 року б/н;
- зміни від 26.05.2023 року до Специфікації №3 від 17.03.2023 року;
- специфікація від 17.03.2023 року №3;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівліпродажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів від 02.11.2022 року №02/11-04;
- договір про надання послуг митного брокера від 02.12.2022 року № 59/2022;
- договір (контракт) про перевезення від 17.03.2022 року № УЕ16/05/23_1;
- інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, зґенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) від 15.07.2023 року № 10184575;
Не погодившись з цим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов`язані з митним оформленням товарів, є Митний кодекс України.
Згідно з ч. 8 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, серед іншого, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч.5 ст.54 Митного кодексу України).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (ч.6 ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно ст. 55 Митного кодексу України, якщо митний органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. При цьому, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (ч.ч. 1,4 ст.337 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16, від 13.01.2022 у справі № 1.380.2019.005307.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно із ч.2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Суд досліджуючи рішення про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження, на відповідність ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до наступного висновку.
Зауваження №1 на підтвердження розміру транспортних витрат надано два рахунки, які мають посилання на Заявки та договір до митного оформлення і додатково не надані.
Згідно картки відмови в прийнятті митної декларації разом з митною декларацією надано договір про перевезення від 17.03.2023 року №УЕ16/05/23_1.
В рахунках від 03.07.2023 року та від 12.07.2023 року міститься посилання на цей договір. Отже, твердження відповідача про те, що рахунки містять посилання на договір, який не надано, не відповідає обставинам справи. При цьому вірна назва цього договору «про транспортно-експедиційні послуги», що не спростовує факт його надання, оскільки його можна однозначно ідентифікувати за датою, номером та предметом (перевезення).
Рахунки дійсно містять посилання на заявки, які не надано разом з митною декларацією. Водночас, згідно п. 6.14. вказаного договору оплата здійснюється згідно виставлених рахунків. Цьому кореспондує обов`язок позивача згідно п. 3.15. цього ж договору здійснювати оплату згідно рахунків. Відповідно, транспортні витрати зумовлені саме змістом рахунків, які відповідачу надані. Відповідач не обґрунтував неможливість визначення транспортної складової митної вартості без цього документу та не конкретизував який саме аспект цієї складової має підтвердити цей документ.
Більш того, відповідачу надано довідки про розмір транспортних витрат. З цього приводу суд зауважує, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 07.07.2023 року у справі №803/718/17.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Зауваження №2 - коносамент до митного оформлення не подано.
Позивач цю обставину не заперечував, в картці відмови у прийнятті митної декларації також відсутній вказаний документ.
Суд зазначає, що відповідач не обґрунтував неможливість визначення транспортної складової митної вартості без цього документу та не конкретизував який саме аспект цієї складової має підтвердити цей документ. Вказане є суттєвим в аспекті значення коносаменту як товаротранспортного документу, який є товаросупровідним документом та не підтверджує митну вартість товару, а також в аспекті наявності пакувального листа, який згідно картки відмови в прийнятті митної декларації відповідачу був наданий.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Зауваження №3 - відсутні відомості щодо реквізитів даної партії товару, що унеможливлює співставити та перевірити додаткові складові митної вартості оцінюваного товару. У поданих рахунках відсутні відомості про такі складові митної вартості як розвантаження, обслуговування в порту, портові збори, зберігання та митне оформлення в порту призначення Гданськ (портовий збір, вартість перевантаження контейнерів тощо)
Як вже зазначав суд, наявні довідки про транспортні витрати є належними документами на підтвердження транспортної складової митної вартості. Згідно цих довідок підтверджено митну вартість переміщення товару з Китаю до м. Дніпро. Загальний зміст наданих транспортно-експедиційних послуг визначено в договорі від 17.03.2023 року, що вказує на наявність у експедитора достатніх повноважень на здійснення відповідних витрат.
Відповідно, для позивача розмір усіх вказаних відповідачем в цьому зауваженні витрат в будь-якому випадку буде включено у суми, вказані у довідках про транспортні витрати.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Зауваження №4 - у поданих документах виявлено розбіжності у відомостях про перевізника, а саме у графах 16 та 23 автотранспортної накладної CMR від 12.07.2023р. № б/н наявні штамп та підпис «AB-TRANS EURO LTD», а рахунки на транспортні послуги надано ТОВ «ТАЙМІС», документів, що визначають договірні відносини між сторонами не надано
В цій справі позивач мав договірні відносини з експедитором ТОВ «ТАЙМІС», за п. 1.1. договору від 17.03.2023 року експедитор має право укладати від імені клієнта або від свого імені договір (договори) перевезення вантажу по організованому маршруту будь-яким транспортом. Отже, для позивача транспортні витрати утворюються виключно згідно взаємодії з експедитором. В свою чергу залучення експедитором будь-яких суб`єктів (на виконання обов`язку «організувати перевезення») характеризує лише обраний експедитором спосіб виконання наявних у нього зобов`язань, який не змінює розмір відповідної складової митної вартості для позивача, який розрахунки здійснював виключно з експедитором.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Зауваження №4 - надані платіжні доручення Swift від 30.03.2023 містить посилання на документ від 17.03.2023 №PI 23WM807, який не надано, що унеможливлює співставити оплату за конкретну поставку товару.
Суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України митна вартість підтверджується, зокрема, рахунками на оплата, а також платіжними документами по ним, якщо оплату здійснено.
Згідно положень ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України митна вартість може бути визначена і на підставі інвойсу. Такий інвойс відповідачу надано, задекларована фактурна митна вартість повністю відповідає сумі інвойсу, зауважень до інвойсу відповідач не висунув.
Наявне зауваження адресовано платіжному документу, згідно якого оплата здійснена по проформі-інвойсу. Слід враховувати, що на момент такої оплати (30.03.2023 року) не існувало документів, складених 26.05.2023 року (Зміни, Інвойс). Ідентифікувати цей платіжний документ з наявною поставкою можливо через посилання на Специфікацію №3, оскільки Зміни стосувалися саме цієї специфікації, а також через співпадіння номеру Інвойсу та проформи-інвойсу. Також сам відповідач є суб`єктом, в якого в наявності уся інформація про здійснені позивачем поставки в Україну, в зв`язку з чим він, в разі дійсності відповідних обставин, міг би підтвердити, що відповідні платіжні документи використано в іншій поставці, однак такі обставини відсутні.
Також слід зауважити, що 27.09.2023 року позивач надав відповідачу відповідну проформу-інвойс і відповідач не висунув зауважень до її змісту у листі-відповіді від 09.10.2023 року.
Також слід зауважити, що незалежно від наявних платіжних документів у відповідача був в наявності рахунок на оплату, а також Специфікація №3, Зміни до Специфікації №3 та платіжний документ по Специфікації №3, які в своїй сукупності достатнім чином підтверджували задекларовану митну вартість.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Зауваження №6 - зміни до специфікації №3 від 17.03.2023 нечитабельні, що не дає можливості в перевірці відомостей.
Відповідний документ міститься в матеріалах справи, поданий разом з позовною заявою, цей документ є читабельним та зрозумілим. Відповідачем не надано інший примірник цього документу, який мав би бути в його розпорядженні, в разі наданні позивачем відповідачу та суду одного й того ж документу різної якості.
Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В цій справі відповідачем не доведено його твердження про нечитабельність наданого документу, позивачем надано цей документ в читабельному варіанті, в той час як відповідач іншого примірнику не надав. Ці обставини суд констатує як такі, що свідчать про належність документа, що був наданий відповідачу.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Зауваження №7 - умови оплати згідно специфікацій мали становити: - 30% перед завантаженням, -70% здійснюється до дати заходження товару у порт. Проте, після проведення аналізу встановлено, що таких умов не дотримано.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 30.11.2018 року №815/4044/15.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.04.2018 року №804/4680/16.
Суд констатує, що визначений порядок розрахунків, а також обставини здійснення таких розрахунків не характеризують митну вартість, оскільки така підтверджується відомостями про вартість товару, а не про порядок сплати такої вартості.
Відповідно, незалежно від того чи належним чином сторони розрахувалися між собою, ця обставина не змінює визначену вартість поставки та, відповідно, фактурну митну вартість товару, яка підтверджується в першу чергу контрактом, рахунком на оплату та платіжним документом.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17, від 24.10.2019 року у справі № 815/7158/15.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Таким чином, усі висловлені відповідачем зауваження є необґрунтованими належним чином, що свідчить про протиправність спірного рішення про коригування митної вартості.
Окремо суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.12.2022 року по справі №820/3939/16.
Суд зазначає, що наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар повинна бути доведена відповідачем, який з посиланням на існування таких недоліків прийняв рішення, що є предметом оскарження.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.01.2018 року по справі №К/9901/3440/18.
Наведені раніше положення Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.03.2019 року по справі № 815/5791/17.
Системний аналіз наведених раніше правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.01.2023 року по справі №0440/5532/18.
Суд також зауважує, що тільки в разі доведення митним органом того, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації, може бути реалізовано його повноваження щодо витребування документів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17.
В цій справі відповідачем не доведено існування недоліків у поданих позивачем документах ані на момент їх витребовування, ані на момент розгляду цієї справи судом. Відповідно, правові підстави для їх витребування були відсутні.
В свою чергу відповідачем витребувано документи, які не належать до основних документів, що підтверджують митну вартість товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі №821/101/18.
При цьому відповідач діяв необґрунтовано при витребуванні зазначених ним документів за наявності документів, що були надані йому позивачем, зокрема, Контракту, Інвойсу та інших документів. При цьому відповідач не конкретизував в зв`язку з чим ним не прийнято надані документи та витребовуються додаткові.
Отже, відповідач діяв протиправно при прийнятті рішення, яке є предметом оскарження, з посиланням на те, що позивачем не надано витребувані відповідачем документи, оскільки відповідачем не доведено підстави та необхідність у їх витребуванні.
Щодо методу коригування митної вартості, обраного відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Частинами другою та третьою вказаної статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
В цій справі відповідач відхилив основний метод визначення митної вартості та застосував резервний метод визначення митної вартості, що ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару.
В якості підстави для незастосування попередніх методів митний орган послався на відсутність інформації щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, відсутність інформації щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.
З приводу використання посилання на конкретні інші митні декларації суд відзначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі №815/6768/17.
Разом з цим, факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
При цьому рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі №160/5853/19.
Наведене також вказує на необґрунтованість та протиправність рішення, якн є предметом оскарження.
Суд зазначає, що зміст спірного рішення відповідача, які є індивідуально-правовими актами, оскільки породжують права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів прийнято без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, що вказує на його протиправність, в зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 6210,54 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 11.10.2023 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо витрат на перекладача.

Позивач у позові вказав про наявність витрат на перекладача в розмірі 745,00 грн. В подальшому позивачем подано до суду заяву з доказами відповідних витрат.

Відповідач проти таких витрат заперечував, зазначаючи, що перекладач не залучався судом, а тому відповідні витрати не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Частинами 3-5 ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

У випадках, коли сума витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача, експерта або проведення експертизи повністю не була сплачена учасниками справи попередньо (авансом), суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підтвердження відповідних витрат надано наступні документи:

1) перекладена експортна митна декларація (Китай);

2) Акт надання послуг від 05.01.2024 року №12;

3) рахунок на оплату від 05.01.2024 року №12;

4) платіжна інструкція від 21.02.2024 року №477.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України перекладач допускається ухвалою суду за клопотанням учасника справи або призначається з ініціативи суду.

Суд констатує, що в цій справі суд не залучав позивача в ході судового розгляду, відповідне клопотання до суду не надходило.

Відповідно, витрати на переклад документів без залучення перекладача не можуть вважатися витратами, пов`язаними з розглядом справи.

Аналогічне правозастосування здійснено Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 01.02.2024 року у справі №380/5582/22.

Також суд звертає увагу, що на підтвердження витрат на адвоката не надано угоду з перекладачем, а здійснений переклад не відповідає критерію пов`язаності з розглядом справи, оскільки його переклад здійснено після митного оформлення і відповідачу не надавався, однак до судового розгляду та з власної ініціативи позивача.

Отже, суд відмовляє у відшкодуванні витрат на перекладача.

Щодо витрат на адвоката.

В позові позивач зазначив про наявність витрат на адвоката в розмірі 8000,00 грн.

Відповідач висловив заперечення у відзиві та в окремій заяві. Зазначав, що наявна справа має незначну складність, обсяг опрацьованих адвокатом документів не є значним, використані адвокатом підстави позову взяті з рішень судів, що свідчить про відсутність значних витрат часу. Вважає заявлену суму завищеною та такою, що не відповідає критерію справедливої сатисфакції.

В поданому в подальшому запереченні відповідач зазначав, що надані послуги дублюють одна одну, деякі не стосуються надання правової допомоги в суді, не надано детального розрахунку витрат на правову допомогу. Висловлює окремі заперечення щодо наданих юридичних послуг.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано:

1) Договір про надання правничої допомоги від 02.01.2019 року №63 (далі Договір);

2) Додаткова угода від 31.12.2020 року №2 до Договору;

3) Додаткова угода від 31.12.2021 року №2/1 до Договору;

4) Додаток від 05.01.2024 року №23 до Договору (далі Додаток);

5) Акт приймання-передачі наданих послуг від 15.02.2024 року (далі Акт);

6) Звіт про надану правничу допомогу від 15.02.2024 року (далі Звіт);

7) Рахунок на оплату від 05.02.2024 року №380 (далі Рахунок);

8) Платіжна інструкція від 19.02.2024 року №460 (далі Квитанція);

Відповідно до п. 1.1. Договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно п. 4.1. Договору надання правничої допомоги оплачується в розмірах і на умовах, встановлених додатком до цього договору;

За п. 4.2. Договору приймання-передача наданих послуг щомісячно оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг.

Додатковими угодами від 31.12.2020 року та від 31.12.2021 року продовжено строк дію Договору до 31.12.2024 року.

Додатком узгоджено надання послуг, пов`язаних з оскарженням спірного в цій справі рішення відповідача.

Згідно Акту послуги згідно Додатку виконані в повному обсязі на загальну суму 8000,00 грн.

Рахунком виставлено до оплати послуги згідно Договору та Додатку на суму 8000,00 грн.

Квитанцією сплачено за послуги в т.ч. по Рахунку.

Згідно звіту надано послуги, визначені у Додатку, вказано час на їх виконання.

Суд приймає зауваження відповідача про дублювання послуг. Так, послуга з підготовки адміністративного позову за змістом включає в себе аналіз документів, надання правової кваліфікації обставинам справи, визначення нормативно-правової підстави вимоги, моніторинг судових рішень, визначення судової практики, виокремлення цих послуг є штучним.

Також суд зауважує, що включення в послугу «супровід у суді першої інстанції» послуг з аналізу відзиву, складання та подання відповіді на відзив є безпідставним, оскільки, по-перше, складання відповіді на відзив саме по собі включає аналіз відзиву, що свідчить про штучне виокремлення послуг; по-друге, в Додатку не було передбачено змісту послуги «супровід у суді». Відповідно, розширення обсягу узгоджених послуг лише у Звіті є неналежним, адже йдеться про невизначений належним чином на етапі узгодження обсяг правової допомоги.

В свою чергу суд відхиляє твердження відповідача про детальний розрахунок витрат на правову допомогу, оскільки визначальним є наявність такого розрахунку змістовно, а не саме документа з відповідною назвою. Додаток та Звіт містять достатню деталізацію для мети розподілу судових витрат, оскільки дозволяють визначити обсяг наданих послуг та відповідну вартість.

Також суд зауважує, що за змістом Додатку узгоджено фіксований розмір гонорару, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21. Цей правовий висновок є релевантним до обставин цієї справи, оскільки стосується правового застосування норми права, яка є ідентичною ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України

Суд також зазначає, що визначення гонорару у фіксованому розмірі свідчить, що він не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 08.11.2023 року у справі №160/17970/21, 18.08.2022 року у справі №340/323/21, від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19.

Також відповідач послався на прецеденти Європейського суду з прав людини. Суд зазначає, що процедура відшкодування витрат в суді в Україні та в наднаціональному судовому органі (ЄСПЛ) є різними та врегульована різними джерелами права. Витрати на адвоката відшкодовуються згідно положень Кодексу адміністративного судочинства України, в той час як практика ЄСПЛ враховується під час застосування принципу верховенства права.

Отже, наступні критерії судом застосовуються виходячи з того, що в цій справі представником складено позовну заяву щодо спірного рішення, а також з урахуванням вказаних вище зауважень до визначення обсягу послуг, за які загальну вартість визначено як 8000,00 грн.

Відповідач зазначав, що складання позовною заяви є нескладною дією, йдеться про один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складеність процесуальних документів не є важкими.

Суд оцінює справу як невисокої складності, в якій адвокатом належним чином підтверджено складання позовної заяви, на що згідно звіту витрачено 7 годин. Вказаний час суд вважає несуттєво завищеним з огляду на поширеність спірних правовідносин та сталість і послідовність судової практики.

Ціна позову у справі складає 414036,03 грн, витрати на адвоката в заявленому розмірі складають менше 2%. Обставини значення справи для сторони, її репутацію та публічний інтерес до справи не підтверджені та судом не враховуються.

Наявні витрати судом оцінюються як пов`язані з розглядом справи, пропорційні та частково обґрунтовані.

За таких обставин суд вважає обґрунтованою та пропорційною розмір витрат на професійну правничу допомогу в 4000,00 грн, понесення таких витрат вимушеним та зумовленим протиправним рішенням відповідача, в зв`язку з чим суд стягує витрати на професійну правничу допомогу позивача з відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛТЕКС» (49051, м. Дніпро, вул. Дніпросталівська, буд. 11, ) до Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1, код ЄДРПОУ ВП: 43971343) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товару від 17.07.2023 року №UA209000/2023/000164/2.

Стягнути з Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1, код ЄДРПОУ ВП: 43971343) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛТЕКС» (49051, м. Дніпро, вул. Дніпросталівська, буд. 11, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 6210,54 гривень (шість тисяч двісті десять гривень 54 копійки).

Стягнути з Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1, код ЄДРПОУ ВП: 43971343) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛТЕКС» (49051, м. Дніпро, вул. Дніпросталівська, буд. 11, ) судові витрати з оплати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень (чотири тисячі гривень 00 копійки).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко