Справа № 380/685/24
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 рокусправа № 380/685/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення про дострокове звільнення ОСОБА_1 , солдата військової частини НОМЕР_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , солдата військової частини НОМЕР_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 31.01.2023 був призваний на військову службу за мобілізацією на підставі Указу Президента України від 22.02.222 №65/22 «Про загальну мобілізацію». 20.10.2023 позивач звернувся до командування із рапортом про звільнення з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Однак такий рапорт був повернутий позивачу з вказівкою на те, що необхідно надати довідку медико-соціальної експертної комісії та довідку з управління соціального захисту про те, що особа перебуває на обліку за якою здійснюється постійний догляд не на професійній основі та про отримання (не отримання) допомоги. Позивач вважає, що відмова відповідача у прийняті рішення про звільнення позивача з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «ґ» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» незаконною, а тому звернувся з вказаним позовом до суду.

Ухвалою суду від 16.01.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також усі докази/належним чином завірені копії документів на спростування вимог позовної заяви.

16.01.2024 за вх.№3610 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимоги заперечив. Зазначив, що на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходив рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення його з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зазначив, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Надана позивачем довідка лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю та слугувати підставою для звільнення з військової служби, стосовно підтвердження цього факту уповноважений інший орган. Вважає, що відсутні підстави для звільнення з військової служби ОСОБА_1 , а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 19.02.2024 витребувано у позивача докази звернення з рапортами до відповідача щодо звільнення з військової служби (копію таких рапортів, підтвердження надіслання чи отримання відповідачем таких рапортів).

28.02.2024 за вх.№15779 від представника позивача надійшли письмові пояснення.

29.02.2024 за вх.№15868 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначив, що позивач звертався до відповідача із рапортом щодо звільнення з військової службу, а тому твердження відповідача, що рапорт позивача до військової частини не надходив суперечать позиції викладеній в мотивувальній частині відзиву на позовну заяву. Вказав, що чинна редакція ст. 36 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» містить виключний перелік сімейних обставин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби. При цьому, підзаконним нормативно-правовим актом не може бути змінений перелік таких обставин. Вважає позовні вимоги обґрунтованими, просить суд позов задоволити.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

31.01.2023 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу за мобілізацією Другим відділом Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на підставі Закону України від 21 жовтня 1993 р. № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 22 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію».

Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 .

Позивач звернувся по команді з рапортом до командира 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_5 , в якому просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас за підпунктом «ґ» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснити такий догляд.

Позивач стверджує, що до рапорту ним було долучено:

- акт-обстеження матеріально побутових умов ОСОБА_2 від 08.05.2023;

- висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я від 05.05.2023 № 1579 де вказано, що ОСОБА_2 потребує денного догляду та догляду вдома на непрофесійній основі від фізичної особи.

- виписка з протоколу ЛКК від 05.05.2023 року № 1579 де вказано, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду від ОСОБА_1 ;

- рішення Міжгірського районного суду від 12.06.2023, яким встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до його призову на військову службу по мобілізації, тобто до 31.01.2023 здійснював догляд на безоплатній основі за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за відсутності інших осіб, які могли здійснювати такий догляд;

- довідка про склад сім`ї від 12 травня 2023 року де вказано, що позивач зареєстрований та проживав разом з ОСОБА_2 ;

- довідка від 08 травня 2023 року де вказано, що ОСОБА_2 дійсно потребує постійної сторонньої допомоги;

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ;

- копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 .

Відповідь за результатами розгляду зазначеного рапорту у матеріалах відсутня, однак як стверджує позивач, такий був повернутий йому з вказівкою на необхідність надання додаткових доказів.

Позивач вважаючи відмову відповідача у прийнятті рішення про звільнення позивача з військової служби у запас протиправною, звернувся з вказаним позовом до суду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента України.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон №3543-ХІІ).

У статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону №3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

За нормами частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

З аналізу норми абз. 3 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ випливає, що для звільнення підчас дії режиму воєнного стану з військової служби через сімейні обставини військовослужбовець, який не бажає продовжувати службу, повинен довести повноважному начальнику, що у нього є наявна дружина/чоловік, дитина або однин зі своїх батьків чи батьків дружини/чоловіка, які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Аналіз норми абз. 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ дозволяє зробити висновок, що для звільнення з військової служби підчас дії режиму воєнного стану з військової служби через сімейні обставини військовослужбовець, який не бажає продовжувати службу, повинен довести повноважному начальнику наявність таких двох обставин в сукупності:

а) необхідність здійснення військовослужбовцем постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду;

б) відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Обидві цитовані вище норми права передбачають, що необхідність здійснення військовослужбовцем постійного догляду за особою повинна підтверджуватися висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про те, що така особа потребує постійного догляду.

Використовуючи філологічне тлумачення, суд таким чином розуміє зміст такої правової норми: вжитий законодавцем в диспозиції норми в переліку однорідних членів речення сурядний розділовий сполучник або створює можливість вибору між двома варіантами - відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії та відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Водночас ця норма не містить вказівок на те, за яким критерієм слід обирати один із названих варіантів в конкретній правозастосовній ситуації.

Разом із тим, юридичну визначеність в цьому питанні забезпечує підзаконний нормативно-правовий акт, прийнятий на реалізацію положень статті 26 Закону № 2232-XII. Так, Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 12 червня 2013 р. № 413 Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, відповідно до якої необхідність постійного стороннього догляду за хворою особою підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Отже, Уряд встановив чіткий критерій для визначення суб`єкта видачі медичного висновку, що підтверджує необхідність постійного догляду за членом сім`ї чи іншою близькою особою військовослужбовця як підставу його звільнення зі служби для особистого здійснення такого догляду вік особи, що потребує постійного догляду, а саме:

- для неповнолітньої особи (до 18 років) висновок дає лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я;

- для повнолітньої особи (понад 18 років) висновок дає медико-соціальної експертна комісія.

З проведеного ретельного аналізу наведених нормативно-правових актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд приходить до висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі справа №814/76/16, адміністративне провадження №К/9901/6722/18. Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, норми Закону №2232-XII та Постанови КМУ №413 не містять конфлікту щодо їх змісту, оскільки положення Постанови конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду.

В даному випадку, для підтвердження необхідності стороннього догляду за тіткою ОСОБА_2 , позивачу слід було надати саме висновок медико-соціальної експертної комісії, чого у спірному випадку зроблено не було.

Суд зауважує, що у матеріалах справи відсутня письмова відповідь на рапорт позивача про звільнення з військової служби, але у відзиві на позовну заяву, представник відповідача заперечує щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

За встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану через відсутність документів, які підтверджують підстави звільнення, передбачені абзацом дев`ятим підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232, - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання щодо розподілу судових витрат по судовому збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не вирішується, оскільки до ухвалення рішення суду клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката позивачем не заявлено і суду не надано доказів, які підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення відмовити повністю.

Судовий збір стягненню не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна