Справа № 620/13423/23
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, у якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо винесення наказу №1063 від 30.12.2022 «Про результати службового розслідування щодо відшкодування збитків нанесених державі», відповідно до якого його притягнуто до повної матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державі в частині відшкодування ОСОБА_2 компенсації за час вимушеного прогулу в розмірі середнього заробітку та нарахованого і сплаченого єдиного соціального внеску на загальну суму 105895,92 грн. Крім того, згідно рішення суду було сплачено 2000,00 грн. заподіяної моральної шкоди та 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також 8905,85 грн. єдиного соціального внеску;

- скасувати наказ відповідача №1063 від 30.12.2022 «Про результати службового розслідування щодо відшкодування збитків нанесених державі» відповідно до якого його притягнуто до повної матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державі в частині відшкодування ОСОБА_2 компенсації за час вимушеного прогулу в розмірі середнього заробітку та нарахованого і сплаченого єдиного соціального внеску на загальну суму 105895,92 грн. Крім того, згідно рішення суду було сплачено 2000,00 грн. заподіяної моральної шкоди та 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також 8905,85 грн. єдиного соціального внеску.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.12.2022 №1063 «Про результати службового розслідування щодо відшкодування збитків, нанесених державі».

- у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішенням суду по справі №620/9549/21, яким визнано протиправним та скасовано наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.07.2021 №25-ДС про звільнення ОСОБА_2 , підтверджується правомірність притягнення позивача до відповідальності.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що майор ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника відділення обліку мобілізаційної роботи-заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3.

13.07.2021 позивачем, як т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2, винесено наказ №25-ДС, пунктом 2 якого державного службовця ОСОБА_2 , головного спеціаліста відділення призову, звільнено 13.07.2021 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 34-36).

Разом з тим, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду по справі №620/9549/21, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.07.2021 №25-ДС про звільнення ОСОБА_2 ; поновлено ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_2 з 14.07.2021; стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2021 по 23.02.2022 у розмірі 105895 (сто п`ять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) грн 92 коп.; стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп. (а.с. 16-20).

Рішення суду набрало законної сили 23.01.2023.

Виконавчою службою відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду, стягнуто з боржника виконавчий збір та витрати виконавчого провадження (а.с. 22-26).

28.11.2022 начальником сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 подано рапорт про призначення службового розслідування щодо визначення винних осіб у завданні збитків державі. Зокрема, в рапорті повідомлено, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 було виплачено: 105 895,92 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2000,00 грн. моральної шкоди, 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 8905,85 грн. єдиного соціального внеску (а.с. 13).

Відповідно до довідки №5/8995ф всього витрати на виконання рішення суду склали 120 801,77 грн. (а.с. 33 зворот).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.12.2022 №944 призначено проведення службового розслідування (а.с. 12).

За наслідками службового розслідування складено акт від 29.12.2022 (а.с. 8-11), у якому зазначено, що неправомірне звільнення ОСОБА_2 відбулося за письмовим наказом т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 - майора ОСОБА_1 , який рішенням суду по справі №620/9549/21 скасований.

Службовим розслідуванням встановлено факт завдання позивачем державі реальних збитків (станом на 29.12.2022) на суму 120801,77 грн., які пов`язані з виконанням вказаного рішення суду. Ступінь вини позивача - скоєно одноособово, навмисно (внаслідок неправомірних дій, які полягають в порушенні встановленого законодавством України порядку звільнення, ОСОБА_2 не було запропоновано жодної посади для його працевлаштування згідно із ч. 3 ст. 87 Закону №889-VIII).

Враховуючи наведене, особою, яка проводила службове розслідування, запропоновано притягнути позивача до:

повної матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державі в частині відшкодування ОСОБА_2 105895,92 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2000,00 грн. моральної шкоди, 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу;

дисциплінарної відповідальності у вигляді зауваження за порушення статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Вказані висновки реалізовані наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.12.2022 №1063, пунктами 2, 3 якого позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності та оголошено йому зауваження (а.с. 38-41).

Вважаючи наказ відповідача в частині притягнення до повної матеріальної відповідальності протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV.

Наразі, ст. 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до ст. 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст. 16 Статуту).

Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості (ст. 58 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Наразі, механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).

Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

Так, службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Згідно пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Згідно із п. 1 Розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У відповідності до п. 3 Розділу V Порядку в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У свою чергу, пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Відповідно до ст. 1 Закону України від 21.09.1999 №1075-XIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Також, в силу вимог ст.1 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Крім того, ст. 3 Закону №160-ІХ установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Наразі, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Отже, положеннями ст. 6 Закону №160-ІХ визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди, а саме в разі:

- виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

- виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

- завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

- вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

- якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду (стаття 7 Закону №160-ІХ).

У статті 8 Закону №160-ІХ зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Отже, зі змісту наведених правових норм встановлено, що на начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 покладено обов`язок за наслідками проведеного службового розслідування винести відповідний наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, що і було зроблено відповідачем, з дотриманням встановлених строків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо винесення наказу від 30.12.2022 №1063, є необґрунтованими.

Щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів зазначає, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Наразі, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Разом з тим, з аналізу положення Закону №160-IX, убачається, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

Тобто, законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, тому суд вважає, що відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.

Так, матеріалами службового розслідування, встановлено, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 було порушено встановлений законодавством України порядок звільнення ОСОБА_2 . Як наслідок, скасування судом відповідного наказу про звільнення державі завдано збитків на загальну суму 120 801,77 грн., які належить стягнути з ОСОБА_1 .

При цьому, судом першої інстанції правильно звернуто увагу на те, що службовим розслідуванням не встановлено можливих мети та мотиву вчиненого позивачем (на думку відповідача) правопорушення, внаслідок якого державі було завдано збитки. Суд звертає увагу, що оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності, то відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення.

Також, відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина саме позивача у заподіянні шкоди, які згідно вимог Закону №160-ІХ є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.

Слід також зазначити, що службовим розслідуванням не було встановлено прямого причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби, а формальне посилання відповідача на те, що позивач обіймав посаду тво військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 та підписав наказ про, зокрема, звільнення ОСОБА_2 зі служби, не може бути належним та допустимим доказом притягнення до повної матеріальної відповідальності.

Натомість, фактично позивач приступив до виконання т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 з 12.07.2021, у зв`язку із вибуттям у щорічну основну відпустку за 2021 рік терміном 25 календарних днів з 12.07.2021 по 05.08.2021 включно військового комісара підполковника ОСОБА_3 (а.с. 34), а вже 13.07.2021 позивачем підписано наказ прозвільнення ОСОБА_4 .

Також, з матеріалів справи вбачається, відповідно до наданих ОСОБА_5 у ході службового розслідування пояснень, ОСОБА_2 був повідомлений про можливе скорочення посад чи перепризначення. ОСОБА_2 в усній формі неодноразово висловлював бажання працювати в переформатованому відділі. Окрім усного висловлювання ОСОБА_2 написав відповідну заяву про призначення його в порядку переведення на посаду головного спеціаліста відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3, яку подав разом із заявами інших військовослужбовців та державних службовців на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3. Вказана заява за невідомих ОСОБА_5 обставин у ІНФОРМАЦІЯ_3 не була прийнята, зареєстрована та задоволена, у зв`язку із чим т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 прийнято наказ від 13.07.2021 №25-ДС про звільнення ОСОБА_2 (а.с. 30-31).

У той же час, колегія суддів зазначає, що у наданих поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що кадрові рішення щодо повідомлення про скорочення штату та пропозицій переведення на іншу рівнозначну посаду або нижчу посаду щодо ОСОБА_4 ним не здійснювалися, оскільки таке попередження здійснювалось відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.06.2021. Відомостями про наявність/відсутність бажання ОСОБА_2 продовжувати службу у новоствореному відділі позивач не володів, тому виніс наказ від 13.07.2021 №25-ДС (а.с. 32-33).

Тобто, повідомлені військовослужбовцями під час службового розслідування обставини (відсутність за невідомих причин заяви ОСОБА_2 про переведення на іншу посаду) перевірені та досліджені не були.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок ІНФОРМАЦІЯ_1 про заподіяння саме позивачем державі шкоди, у зв`язку із чим він має нести повну матеріальну відповідальність, є необґрунтованим, протиправним і не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, колегія суддів інші доводи апеляційної скарги до уваги не приймає, оскільки вони не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 14.03.2024р.)