Справа № 760/6319/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/6319/23 Суддя (судді) першої інстанції: Букіна О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Матвєєвої С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Онищенко Ярослава Анатолійовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- скасувати постанову ЕАС № 6654639 від 09.03.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26.12.2023 року у справі № 760/6319/23 та ухвалити нове, яким позов задовольнити та скасувати постанову ЕАС № 6654639 від 09.03.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Також в прохальній частині апелянт просив викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_1 та Інспектора, старшого лейтенанта 3 батальйону, 1 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Онищенка Ярослава Анатолійовича.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказував, що відповідачем всупереч ст. 163 КАС України та ухвали суду було надіслано копію відзиву лише позивачу, третій особі відзив не надіслано. Крім того, відповідачем надіслано позивачу разом з відзивом оптичний носій, який б мав містити відеозапис з нагрудної камери інспектора та з відео реєстратора. Проте, отриманий ОСОБА_1 диск не містить взагалі ніякої інформації. Це також вказує на те, що відповідач до виконав вимог процесуального закону щодо порядку надання копій доказів учасникам справи на підтвердження власних заперечень.

Позивач вказав, що суд не розглянув клопотання позивача про виклик та допит свідка, не призначив справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи та взяв до уваги відзив, який подано з процесуальними порушеннями.

На думку апелянта, Солом`янський районний суд м. Києва в силу своєї вибіркової оцінки матеріалів справи допустив помилковий висновок, що позивач не діяв в стані крайньої необхідності. А тому суд помилково не застосував ст. 18 КУпАП, яка виключає відповідальність позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Порушення ОСОБА_1 п. 8.7.3.е ПДР було результатом дії іншого водія та було спрямовано на уникнення ДТП. Тому інспектор поліції повинен був врахувати це і в порядку ст. 18 КУпАП не притягати за такі дії ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Також позивач вказав про порушення процедури розгляду справи, оскільки всупереч вимог ст. 289 КУпАП, інспектор належним чином не представився, не повідомив ОСОБА_1 , яка справа підлягає розгляду та не роз`яснив йому його права та обов`язки.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Онищенко Ярослава Анатолійовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Після надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13 березня 2024 року.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відкрите судове засідання 13 березня 2024 року безпосередньо позивач та представник відповідача і третьої особи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Згідно з частиною другою статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити розгляд справи за відсутності учасників, які не з`явились.

В судове засідання з`явивися представник позивача адвокат Чугунов Михайло Вікторович, який підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, письмово викладених в останній та просив скасувати рішення суду першої інстанції, скасувавши оскаржувану у справі постанову про накладення адміністративного стягнення.

Розглянувши викладене в прохальній частині апеляційної скарги клопотання про виклик свідків, апеляційний суд у задоволенні останнього відмовив з огляду на його передчасність та відсутність доказів необхідності виклику вказаних осіб в якості свідків.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю доповідача, думку учасників, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 09.03.2023 року відносно ОСОБА_1 працівником поліції - інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Онищенко Ярославом Анатолійовичем було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що цього ж дня о 16 год. 23 хв. за адресою м. Київ, проспект Голосіївський, 118-1, керуючи транспортним засобом «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3.е ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що правопорушення було зафіксоване за допомогою реєстратора службового автомобіля «Mitsubishi Outlander 116219», на 16:24:05 якого чітко зафіксовано, що автомобіль «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 здійснює рух на заборонений червоний сигнал світлофора. Враховуючи викладені норми, інспектор під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вірно кваліфікував вчинене позивачем правопорушення та вірно застосував норми матеріального права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України «Про екстрену медичну допомогу», надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Частина 2 ст. 122 КУпАП передбачає, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2 статті 258 КУпАП).

Відповідно до ч. 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

З огляду на вказані норми законодавства, колегія суддів вважає правомірними дії інспектора у зв`язку з розглядом останнім справи на місці.

Стосовно визначеного інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Онищенко Ярославом Анатолійовичем в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ЕАС № 6654639 від 09.03.2023 року порушення позивачем п.8.7.3. е) ПДР України та ч. 2 ст. 122 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 8.7 ПДР світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, Х-подібні.

За приписами п. 8.7.3.е ПДР червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух.

На виконання п. 8.10 ПДР у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно на ці правовідносини поширюється положення ч.4 ст. 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, передбаченого статтею 122 КУпАП, у відповідача відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, колегією суддів в судовому засіданні 13 березня 2024 року багаторазово досліджено зміст диску, наданого відповідачем у даній справі до суду першої інстанції, та встановлено, що автомобіль «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 здійснював рух на заборонений червоний сигнал світлофора.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи представника позивача, які також були викладені в апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_1 рухався по правій смузі Голосіївського проспекту та на зелений миготливий мав право проїхати перехресток, проте, у цей час на праву смугу перед ОСОБА_1 , раптово, виїхав з лівої смуги та «підрізав» його автомобіль, крім того, цей водій перетнув суцільну лінію перед стоп-лінією світлофору, чим завадив ОСОБА_1 вчасно зупинитись перед стоп-лінією. Отже у зв`язку з раптовим виїздом іншого транспортного засобу, ОСОБА_1 в силу ПДР повинен був реагувати на зміну обстановки та вчинити необхідні дії, а саме - уникнути зіткнення. Тому, єдиним способом цьому запобігти був виїзд під час зеленого миготливого сигналу світлофора на ліву полосу, а вже звідти повернутись назад на праву полосу і продовжити рух, так як зупинитись перед стоп-лінією вже було не можливо, а ПДР не забороняло подальший рух.

Апеляційний суд наголошує, що з дослідженого відеозапису чітко вбачається, що факт виїзду перед автомобілем позивача іншого авто дійсно підтверджується, разом з тим, вказане відбулось ще на миготливий зелений сигнал світлофора.

Вже після маневру («підрізання», як зазначив апелянт), авто позивача «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 продовжило рух за вказаним автомобілем, який перелаштувався у крайню праву смугу, після чого включився червоний сигнал світлофора, однак, автомобіль позивача «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 продовжив рух вже на червоний сигнал світлофора, маючи можливість та обов`язок зупинитись перед стоп-лінією.

Жодних завад для зупинки у встановленому ПДР порядку в момент проїзду позивача стоп-лінії на червоний сигнал світлофора не було, що підтверджується відеозаписом, який, як вже було зазначено вище, колегія суддів ретельно дослідила у судовому засіданні декілька разів.

За даних обставин відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, доведено наявність в діях складу адміністративного правопорушення, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що автомобіль «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху.

Також наявним в матеріалах справи відеозаписом з бодікамери поліцейського спростовуються доводи апелянта про порушення процедури розгляду справи, а саме те, що інспектор належним чином не представився, не повідомив ОСОБА_1 , яка справа підлягає розгляду та не роз`яснив йому права та обов`язки, оскільки інспектор у встановленому законодавством порядку представився, роз`яснив положення Коснтитуції України та права, передбачені КУпАП України, роз`яснив суть порушення позивачем ПДР України.

Щодо доводів апелянта про те, що суд не розглянув клопотання позивача про виклик свідка, не призначив справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи та взяв до уваги відзив, який подано з процесуальними порушеннями (не надіслано третій особі), то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки зважаючи на положення частини четвертої статті 12, частини четвертої статті 257 КАС України, ця справа не належить до категорії тих, що підлягають обов`язковому розгляду з повідомленням сторін, заборони розглядати цю справу у порядку спрощеного провадження немає, при цьому, спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

До того ж, щодо врахування відзиву, який не був направлений третій особі та відмови судом першої інстанції у виклику свідка, апеляційний суд вказує, що виклик свідка є правом, а не обов`язком суду, яке використовується за наявності відповідних правових підстав, а також наголошує, що судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, лише якщо це призвело до неправильного вирішення справи, а визначені ч.3 вказаної статті КАС України обов`язкові підстави для скасування судового рішення в разі порушення норм процесуального права, в даному випадку відсутні.

Принагідно слід звернути увагу, що апеляційним судом було забезпечено реалізацію права позивача на участь у відкритому судовому засіданні шляхом призначення останнього 13 березня 2024 року, разом з тим, у судове засідання позивач не з`явився, інтереси позивача належним чином було представлено його адвокатом.

Відтак, доводи позовної заяви та апеляційної скарги не спростовують, факт допущення позивачем порушення п. 8.7.3 е) ПДР, що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, не спростованими доводами апеляційної скарги, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Онищенко Ярослава Анатолійовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма