Справа № 400/6989/21
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 р. справа № 400/6989/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в загальному позовному провадженні, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, АДРЕСА_3 ,

провизнання дій протиправними та скасування п. 1 наказу від 27.11.2017 р. № 1804

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому просить:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо стягнення з позивача матеріальних збитків на підставі п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1804 від 27.11.17 р. «Про результати розслідування по встановленню недоліків виявлених під час прийому-передачі посади»;

2) скасувати п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1804 від 27.11.17 р. «Про результати розслідування по встановленню недоліків виявлених під час прийому передачі посади».

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що відповідач притягнув його до повної матеріальної відповідальності з порушенням чинного законодавства. Так, на думку позивача, відповідач не вчинив дії щодо отримання пояснень від позивача під час службового розслідування і відповідно позивач не мав можливості їх надати, позивача не було ознайомлено з матеріалами службового розслідування, за час проходження військової служби на новому місці з 28.08.17 р. до часу звільнення в запас утримань з його грошового забезпечення не здійснювалось, а також в період перебування позивача в запасі жодних цивільних позовів відповідач не подавав. Також, позивач звертає увагу, що строк притягнення до матеріальної відповідальності не може перевищувати трьох років, тоді як з 27.11.17 р. минуло більше трьох років.

Від відповідача до суду відзив не надходив. Ухвала про відкриття провадження, ухвали з повідомленням про дату підготовчих засідань, а також повістки про виклик, були отримані відповідачем, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення.

Ухвалою від 30.01.21 р. суд постановив витребувати від відповідача докази.

13.06.22 р. суд ухвалою зупинив провадження у справі.

Ухвалою від 01.01.24 р. провадження у справі було поновлено.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 11.12.15 р. до 28.08.17 р.

З 28.08.17 р. до 11.06.18 р. позивач проходив військову службу в 96 механізованому батальйоні кадру 60 окремої механізованої бригади ОК „ ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наказом КВОК „ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.06.18 р. № 105 позивач був звільнений з військової служби у запас, з 22.06.18 р. виключений зі списків особового складу частини та направлений на облік до Миколаївського МВК м. Миколаїв.

У період з 23.06.18 р. до 19.05.20 р. позивач військову службу не проходив.

Зазначені обставини підтверджуються витягом із послужного списку позивача.

15.05.20 р. позивач уклав контракт про проходження військової служби та з 20.05.20 р. позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

09.06.21 р. відповідачу від військової частини НОМЕР_1 надійшов лист від 01.06.21 р. № 352, до якого були додані документи відносно позивача, зокрема акт приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків; копії наказів командира військової частини НОМЕР_1 ; копії матеріалів службового розслідування; витяг із Книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 .

В акті приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків зазначено: „У зв`язку з вибуттям до нового місця служби капітана ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_1 та військова частина НОМЕР_3 склали цей Акт про те, що перша передала, а друга прийняла заборгованість з відшкодування завданих державі збитків, яка на день виключення із списків особового складу ОСОБА_1 не погашена. Заборгованість виникла внаслідок втрати (нестачі, крадіжки, знищення, пошкодження, псування або передчасного виведення з ладу) військового майна на суму 843 204 (вісімсот сорок три тисячі двісті чотири) гривень 02 копійки, в тому числі за номенклатурою: …Залишок заборгованості, що передається по цьому Акту, становить 833 669 (вісімсот тридцять три тисячі шістсот шістдесят дев`ять) гривень 32 копійки, за номенклатурою: ….

14.07.21 р. ТВО командира військової частини НОМЕР_3 видав наказ № 605 „Про притягнення до повної матеріальної відповідальності капітана ОСОБА_1 , яким притягнув позивача до повної матеріальної відповідальності в розмірі 833 669,32 грн., в тому числі за номенклатурою: автомобільна служба 57 123 грн., служба зв`язку і АСУВ - 9 136,71 грн., служба ПММ - 767 409,61 грн.; вирішив утримувати з грошового забезпечення позивача 20% до повного відшкодування суми повної матеріальної відповідальності; вирішив не виплачувати премію за поточний місяць у повному обсязі.

Наказ мотивований такими обставинами: „09.06.21 р. за вх. № 5375 на адресу військової частини НОМЕР_3 надійшли за вих. № 352 від 01.06.21 р. матеріали службового розслідування, проведеного у військовій частині НОМЕР_1 , результати якого оформлені наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 348 від 06.02.19 р. по факту фінансових порушень, що призвели до збитків на загальну суму 843 204 (вісімсот сорок три тисячі двісті чотири) грн. та 02 коп., з висновком щодо притягнення капітана ОСОБА_1 , за шкоду завдану державі, до повної матеріальної відповідальності у розмірі 833 669 (вісімсот тридцять три тисячі шістсот шістдесят дев`ять) грн. та 32 коп., згідно Акту приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків.

На підставі зазначеного наказу відповідач утримав з грошового забезпечення позивача 6 154,03 грн. (2 676,85 грн. у серпні 2021 р., 3 477,18 грн. - у вересні 2021 р.), що підтверджується довідкою відповідача.

На час розгляду справи наказ № 605 від 14.07.21 р. скасований рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 400/8811/21 від 08.09.23 р., яке набрало законної сили 10.10.23 р.

Зазначеному вище наказу передував наказ відповідача № 1804 від 27.11.17 р. «Про результати розслідування по встановленню недоліків виявлених під час прийому-передачі посади», який позивач вважає протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.99 р. № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначало Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі затверджено постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.95 р., яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 243/95-ВР).

Відповідно до пункту 2 розділу І Положення № 243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Згідно з пунктом 3 розділу І Положення № 243-95/ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

На підставі пункту 4 розділ І Положення № 243/95-ВР відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Пунктом 13 розділу ІІІ Положення № 243/95-ВР визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі, зокрема, недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до пункту 17 розділу IV Положення № 243/95-ВР командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до пункту 16 розділу IV Положення № 243/95-ВР, розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Пунктом 17 Положення № 243/95 передбачено, що командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Згідно пунктів 18 - 19, 21, 22, Положення № 243/95 розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування завданої шкоди.

До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.

Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.

Також, відповідно до пункту 23, Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

Пунктом 24, також визначено, що якщо військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний не згоден з рішенням вищого за підлеглістю командира (начальника), він відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (2011-12) має право оскаржити таке рішення в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що у 2017 р. щодо позивача було проведено службове розслідування з питань притягнення позивача до матеріальної відповідальності і за результатами якого відповідачем було прийнято спірний наказ № 1804 від 27.11.17 р. «Про результати розслідування по встановленню недоліків виявлених під час прийому-передачі посади», п. 1 якого до позивача застосовано повну матеріальну відповідальність та стягнуто вартість майна.

Разом з цим, матеріалами справи також підтверджено, що позивач лише у 2021 р. був ознайомлений з матеріалами службових розслідувань, проведених у 2017 , 2018, 2019 р.р., у тому числі з спірним наказом. Зазначене підтверджується листом військової частини НОМЕР_3 , надісланого на заяву позивача про ознайомлення з матеріалами розслідування. Також, на спірному наказі № 1804 від 27.11.17 р. та наказі № 865 від 23.03.18 р., яким вносились зміни до спірного наказу, відсутні підписи позивача про ознайомлення з ними, матеріали справи взагалі не містять доказів ознайомлення позивача з матеріалами службового розслідування в 2017 р., що є порушенням пункту 22 Положення № 243/95.

Крім того, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження проведення командиром військової частини НОМЕР_1 , після розгляду матеріалів розслідування, особистої бесіди з позивачем, який притягається до повної матеріальної відповідальності, що передбачено пунктом 23 Положення № 243/95.

Зазначене вище свідчить, що відповідачем, під час проведення службового розслідування, не було дотримано вимог Положення № 243/95.

Суд зауважує, що не ознайомлення позивача з матеріалами службового розслідування та не проведення особистої бесіди з позивачем, який притягається до повної матеріальної відповідальності порушує право позивача надати пояснення під час проведення службового розслідування та подати скаргу після його проведення.

Разом з тим, суд враховує, що в силу частини 2статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З системного аналізу вимог чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що п. 1 спірного наказу є протиправним.

Щодо дій відповідача направлених на стягнення з позивача матеріальних збитків на підставі п. 1 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1804 від 27.11.2017 «Про результати розслідування по встановленню недоліків виявлених під час прийому передачі посади», то суд зазначає, що їх позивач почав вчиняти лише у липні 2021 року, тоді як наказ прийнято у листопаді 2017 року. Тобто з порушенням строку притягнення до матеріальної відповідальності.

Так, відповідно до пункту 5 Положення № 243/95, час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством (чинного на час винесення спірного наказу).

Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В частині 1 ст. 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Разом з тим, строк звернення до суду з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної при виконанні трудових (службових) обов`язків, визначено нормами спеціального закону - Кодексу законів про працю України. Правовідносини щодо притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності під час проходження військової служби за своєю правовою природою подібні до трудових, а тому суд вважає, що до вказаних правовідносин у питаннях, які не врегульовані Положенням № 243/95, субсидіарно мають застосовуватися норми Кодексу законів про працю України, який регулює трудові правовідносини.

Частиною 3 статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Застосування саме строку, визначеного КЗпП для притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців під час дії Постанови № 243/95, тобто один рік, визначено правовою позицією, викладеною в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 12 від 11.12.15 р.

Таким чином, з моменту видання спірного наказу щодо притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності (27.11.17 р.) минуло більше року (14.07.21 р.). Більш того, навіть враховуючи норми Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», чинного на час вчинення відповідачем дій спрямованих на стягнення з позивача матеріальних збитків за п. 1 спірного наказу, відповідач пропустив і трьох річний строк, визначений ст. 4 цього Закону.

На підставі вищенаведеного суд дійшов переконання про визнання протиправними дій відповідача щодо стягнення з позивача матеріальних збитків на підставі п. 1 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1804 від 27.11.17 р. «Про результати розслідування по встановленню недоліків виявлених під час прийому-передачі посади».

Отже, позовні вимоги належить задовольнити.

Судові витрати у справі відсутні, оскільки позивач на підставі ч. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статями 2, 19, 139, 241- 246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (військове містечко № НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 , ), задовольнити.

2. Скасувати п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1804 від 27.11.17 р. «Про результати розслідування по встановленню недоліків виявлених під час прийому передачі посади».

3. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (військове містечко № НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) щодо стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) матеріальних збитків на підставі п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1804 від 27.11.17 р. «Про результати розслідування по встановленню недоліків виявлених під час прийому-передачі посади».

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз