Справа № 380/7010/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/7010/23 пров. № А/857/24843/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Василюк В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року (головуючий суддя Мричко Н.І., м. Львів, проголошено 11:35:14) у справі № 380/7010/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Височанської селищної ради Харківської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

06.04.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Височанської селищної ради Харківської області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати розпорядження Височанського селищного голови Харківської області №50-К від 28.02.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 з 01.03.2023 на посаді спеціаліста першої категорії землевпорядника Височанської селищної ради Харківської області; стягнути з Височанської селищної ради Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2023 по день поновлення на роботі.

Позов обгрунтовує тим, що позивача не попереджено про скорочення штату та вивільнення працівників Височанської селищної ради. З початку війни позивач фактично не працювала, у зв`язку із постійними обстрілами місця її постійного мешкання, тому була вимушена перебувати за межами Харківської області. Відповідачем не доведено необхідності скорочення штату працівників та не вжито належних заходів задля забезпечення повноти перевірки кваліфікації та продуктивності праці, не враховано критеріїв, що свідчать про вищу кваліфікацію позивача аніж інших працівників, що займали аналогічну посаду. Позивач не отримувала пропозиції про наявні вакантні посади, які у штатному розписі відповідача були вільні в період з 16.12.2022 по 28.02.2023 включно. Тому звільнення позивача відбулось з грубим порушенням її законних прав на працю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт вказує, що жодної заяви про відмову від призначення на інші посади поштовою кореспонденцією у паперовій формі з оригінальним підписом автора документу або електронного підпису позивачем на адресу відповідача не направлялись. Задля дотримання процедури повідомлення працівників альтернативними способами доведення, роботодавець повинен зафіксувати факт, що сторони домовились про даний спосіб доведення інформації, видавши відповідний наказ, який під підпис довести до відома працівникові і тільки після цього керуватись альтернативним способом повідомлення. Досвіду трудової діяльності позивача не досліджено та не враховано відповідачем, також не було досліджено кваліфікації іншого спеціаліста першої категорії землевпорядника Височанської селищної ради, не враховано істотних обставин, які могли б надати позивачу переважне право на залишення на посаді при скороченні штату.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Розпорядженням Височанського селищного голови від 04.01.2021 №35-К позивача призначено на посаду спеціаліста 1 категорії землевпорядника Височанської селищної ради з 01.05.2021 без конкурсного відбору, зберігши їй 15 ранг посадової особи місцевого самоврядування з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.

Рішенням XVIII сесія Височанської селищної ради VШ скликання від 16.12.2022 «Про затвердження структури апарату Височанської селищної ради та її виконавчих органів у новій редакції» вирішено скоротити штатну посаду в апараті виконавчих органів селищної ради - Спеціаліст І категорії (землевпорядник) (1 шт. одиниця). Внесено відповідні зміни до штатного розпису.

Розпорядженням Височанського селищного голови від 28.02.2022 № 50-к (оскаржене розпорядження) позивача звільнено у зв`язку зі скороченням штату за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Вважаючи розпорядження Височанського селищного голови Харківської області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 28.02.2022 №50-К протиправним, позивач звернулася в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (Закон України № 280/97-ВР).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України № 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регулює Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (Закон України № 2493-III).

Стаття 1 Закону України № 2493-III визначає, що служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Статтею 2 Закону України № 2493-III встановлено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відповідно до статті 3 Закону України № 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Питання підстав припинення служби в органах місцевого самоврядування врегульоване положеннями статті 20 Закону України № 2493-III. У цій статті зазначено, що служба в органах місцевого самоврядування припиняється на загальних підставах, встановлених Кодексом законів про працю України, а також на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України.

Колегія суддів зазначає, що оскарженим розпорядженням позивача звільнено зі служби в органах місцевого самоврядування з посади спеціаліста 1 категорії землевпорядника Височанської селищної ради у зв`язку зі скороченням штату за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) встановлено гарантії забезпечення права громадян на працю, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини четвертої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу і за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі. У разі скорочення чисельності працівників обов`язком роботодавця є, окрім іншого, за два місяці повідомити про таке скорочення і запропонувати вакансії, на які можна було б перевести працівників (з їхньої згоди), посади яких підлягають скороченню. Водночас коли йдеться про кількісне скорочення посад (штатних одиниць) роботодавець також повинен з`ясувати хто з цих працівників має переважне право на залишення на роботі.

Апеляційний суд звертає увагу, що оскаржене розпорядження прийняте у зв`язку із скороченням посад, яке відбулось внаслідок прийняття рішення Височанської селищної ради VШ скликання від 16.12.2022 «Про затвердження структури апарату Височанської селищної ради та її виконавчих органів у новій редакції», яким, серед іншого, скорочено штатну посаду в апараті виконавчих органів селищної ради - Спеціаліст І категорії (землевпорядник) (1 шт. одиниця). Відповідні зміни у штатному штаті Височанської селищної ради та її виконавчих органів відображено у Структурі апарату Височанської селищної ради та її виконавчих органів, яка затверджена цим рішенням Височанської селищної ради.

До введення в дію описаного рішення діяла структура апарату Височанської селищної ради та її виконавчих органів, затверджена рішенням І сесії VІІІ скликання (І пленарне засідання) Височанської селищної ради від 08.12.2020, згідно з якою у складі апарату виконавчого комітету селищної ради числилось 2 штатні одиниці посади спеціаліста І категорії землевпорядник.

Аналізуючи вказані рішення Височанської селищної ради, колегія суддів вказує, що відбулось кількісне скорочення посад (штатних одиниць), а саме посади «Спеціаліст І категорії (землевпорядник)» з двох штатних одиниць до однієї. Отже, оскільки у спірному випадку йдеться про кількісне скорочення посад (штатних одиниць), то звільнення позивача було можливим, тобто вважалося би правомірним, лише у разі неможливості перевести за її згодою на іншу роботу і за відсутності у неї переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі. Одночасно на відповідача, як роботодавця, трудовим законодавством покладено обов`язки за два місяці повідомити про таке скорочення і запропонувати вакансії, на які можна було б перевести позивача (з їхньої згоди), посада якої підлягає скороченню, а також відповідач також повинен був з`ясувати хто з цих працівників (позивач та інший працівник, який займав посаду «Спеціаліст І категорії (землевпорядник)») має переважне право на залишення на роботі.

Оглядаючи матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідач склав повідомлення від 22.12.2022 №03-09/2065, в якому, зокрема, містилося попередження позивача про майбутнє звільнення із займаної посади 28.02.2023 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Таке повідомлення надіслано позивачу цінними листами з описом вкладення на адресу її реєстрації ( АДРЕСА_1 ) та адресу її проживання, вказану в особистій справі ( АДРЕСА_2 ), що підтверджується долученими до відзиву на позовну заяву копіями поштових чеків, описів та накладних.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що згідно з довідкою від 06.12.2022 №1323- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстрованим місцем проживання позивача є адреса: АДРЕСА_3 , адже позивач не надала жодних доказів надіслання на адресу відповідача цієї довідки. Додатково повідомлення від 22.12.2022 №03-09/2065 відповідач 22.12.2022 надіслав на електронну поштову адресу позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та надіслав через додатки Viber WhatsApp на її номер телефону НОМЕР_1 , на підтвердження чого до матеріалів справи долучено скріншоти повідомлень. Крім того, згідно з актом від 22.12.2022 №2, складеним посадовими особами відповідача, позивачу, на гучному зв`язку, в присутності членів комісії, зачитано це повідомлення шляхом здійснення дзвінка на її номер телефону НОМЕР_1 .

Наведені обставини дають підстави для однозначного висновку, що відповідач всіма можливими засобами попередив позивача про майбутнє звільнення із займаної посади, чим виконав вимогу трудового законодавства.

Щодо пропонування вакантних посад, апеляційний суд зазначає, що у повідомленні від 22.12.2022 №03-09/2065 відповідач запропонував позивачу дві вакантні посади: посаду старшого інспектора у Відділі культури, молоді та спорту Височанської селищної ради, який є структурним виконавчим підрозділом Височанської селищної ради; посаду спеціаліста 1 категорії у Службі у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради.

Разом з тим, у заяві від 28.12.2022, яка надійшла на електронну пошту Височанської селищної ради, позивач зазначила, що не претендує на запропоновані вакантні посади. Тобто позивач фактично відмовилась зайняти будь-яку із запропонованих відповідачем вакантних посад. Тут варто додати, що заявляючи про неподання заяви про відмову від призначення на інші посади поштовою кореспонденцією у паперовій формі з оригінальним підписом автора документу або електронного підпису, позивач не заперечила та не надала доказів, які б спростовували факт належності їй заяви від 28.12.2022. Окрім запропонованих у повідомленні від 22.12.2022 №03-09/2065 позивачу вакантних посад, з 07.01.2023 у селищній раді відкрилася вакантна посада робітника з благоустрою Відділу житлово-комунального господарства та благоустрою, а з 15.02.2023 - посади робітника з благоустрою, водія Відділу житлово-комунального господарства та благоустрою та посада старшого інспектора Відділу молоді, культури та спорту. Про наявні вакантні посади позивача повідомлено листами від 09.01.2023 № 03- 09/68, від 17.02.2023 № 03-09/384, про що свідчать записи в журналі реєстрації вихідних документів Височанської селищної ради (І частина). Вказані повідомлення за допомогою засобів поштового зв`язку селищною радою надіслано засобами поштового зв`язку на відомі відповідачу адреси місця проживання позивача: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними актами від 09.01.2023 та від 17.02.2023. Проте, своєї згоди щодо працевлаштування на будь-яку із запропонованих селищною радою вакантних посад позивач не надала.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач виконав передбачений КЗпП України обов`язок з пропонування всіх вакантних посад, на які можна було б перевести позивача.

Щодо доводів апелянта про порушення відповідачем переважного права на залишення на роботі, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; 11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Тобто у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. І лише за умови встановлення, що у всіх працівників є рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, можна аналізувати, хто з них має переважне право на залишення на роботі згідно з частиною другою статті 42 КЗпП України.

Колегія суддів зазначає, що 16.12.2022 на підставі рішення ХVІІІ сесії VIІI скликання Височанської селищної ради від 16.12.2022 «Про затвердження структури апарату Височанської селищної ради та її виконавчих органів у новій редакції», керуючись статтею 42 КЗпП України, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», пунктом 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», винесено розпорядження № 174а-к «Про створення комісії з визначення осіб, які підлягають звільненню у зв`язку із скороченням штатних посад».

Вказаним розпорядженням створено комісію з визначення осіб, які підлягають звільненню у зв`язку із скороченням штатних посад (комісія), до складу якої увійшли: голова комісії Кабиш Вікторія Анатоліївна - керуючий справами (секретар) виконавчого комітету Височанської селищної ради; члени комісії: Гнатченко Петро Миколайович - провідний спеціаліст; Пироженко Сергій Євгенович - інспектор по зв`язку з правоохоронними органами. Утвореній комісії доручено підготувати висновки у формі акта з визначення осіб, які підлягають звільненню у зв`язку із скороченням штатних посад, з урахуванням критеріїв, передбачених статтею 42 КЗпП України.

20.12.2022 відбулось засідання комісії з визначення осіб, які підлягають звільненню у зв`язку із скороченням 1 штатної посади - спеціаліст І категорії землевпорядник. При визначенні особи, яка підлягає звільненню у зв`язку із скороченням вищевказаної штатної посади, комісією враховано такі критерії: кваліфікацію та продуктивність праці; тривалість безперервного стажу роботи у Височанській селищній раді; ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Під час засідання комісією встановлено, що у Височанській селищній раді наявні 2 штатні посади спеціаліста І категорії землевпорядника, які займають: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Оскільки відповідно до рішення ХVІІІ сесії VIІI скликання Височанської селищної ради від 16.12.2022 «Про затвердження структури апарату Височанської селищної ради та її виконавчих органів у новій редакції» одну штатну посаду спеціаліста І категорії землевпорядника скорочено, то комісія задля встановлення особи, яка підлягає звільненню, у зв`язку із скороченням цієї штатної посади, здійснила порівняльний аналіз вказаних вище працівників.

Так, здійснюючи оцінку кваліфікації та продуктивності праці зазначених працівників, комісія встановила, що: ОСОБА_5 , який має повну вищу освіту, працює у Височанській селищній раді з 14.05.2018, має 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування, упродовж 2018-2022 років: готував на розгляд сесії Височанської селищної ради проєкти рішень; брав участь у засіданнях постійної комісії з питань земельних відносин, екології, будівництва, архітектури, розвитку інфраструктури; розглядав листи, скарги та заяви громадян; здійснював особистий прийом громадян; надавав довідки про відсутність будівель на земельних ділянках; здійснював виїзди на місцевість для огляду земельних ділянок щодо яких приймались рішення про виготовлення проєктної документації для передачі у власність, а також для узгодження та підписання актів погодження меж земельних ділянок; готував інформацію щодо об`єктів топономіки на території населених пунктів Височанської селищної ради; у 2022 році постійно брав участь у моніторингу, обліку та документуванні пошкоджень житлових будинків і адміністративних споруд внаслідок збройної агресії рф, брав участь в організації громадських формувань по захисту громадського порядку на території Височанської селищної ради; ОСОБА_1 , яка має повну вищу освіту, працює у Височанській селищній раді з 04.01.2021 (в органах місцевого самоврядування - з 31.01.2019), має 14 ранг посадової особи місцевого самоврядування, упродовж 2021 року та у період з 01.01.2022 до 24.02.2022: готувала на розгляд сесії Височанської селищної ради проєкти рішень; брала участь у засіданнях постійної комісії з питань земельних відносин, екології, будівництва, архітектури, розвитку інфраструктури.

З урахуванням порівняння усіх визначених критеріїв, комісія рекомендувала селищному голові визначити ОСОБА_1 особою, яка підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штатної посади спеціаліст І категорії землевпорядник, що підтверджується актом комісії з визначення осіб, які підлягають звільненню у зв`язку із скороченням штатних посад від 20.02.2022.

Апеляційний суд вказує, що позивач не навела обставин і не надала доказів, які б вплинули на результат порівняння кваліфікації та продуктивності праці її та іншого працівника, а тому колегія суддів вважає необґрунтованими та відхиляє доводи апелянта щодо не проведення порівняльного аналізу продуктивності праці та кваліфікації працівників при вирішенні питання наявності у неї переважного права на залишення на роботі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що при звільненні позивача, у зв`язку із скороченням посади (штатної одиниці) відповідач дотримався вимог трудового законодавства щодо: повідомлення позивача за два місяці про таке скорочення; пропонування вакансій, на які можна було б перевести позивача, а тому, з огляду на відсутність згоди позивача на переведення її на іншу роботу та відсутність у неї переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі, відповідач правомірно прийняв оскаржене розпорядження, яким звільнив позивача з посади спеціаліста 1 категорії землевпорядника Височанської селищної ради.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у справі № 380/7010/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 14.03.2024