Справа № 320/21251/23
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року № 320/21251/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба безпеки України, про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) із позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 71545845 від 29 травня 2023 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 71545845 від 29 травня 2023 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою суду від 24 липня 2023 року відкрито провадження в даній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вказаною ухвалою також вирішено залучити до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу безпеки України (далі також третя особа).

В обґрунтування позовних вимог позивач наголошує на відсутності у відповідача підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки третьою особою фактично не було виконане рішення суду, яке стало підставою для відкриття такого виконавчого провадження.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує, що оскаржуване рішення прийняте ним відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому суду відзиві.

Такі доводи заперечені позивачем у наданій суду відповіді на відзив.

Третьою особою надані письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Голови Служби безпеки України № 1287-ОС від 26 вересня 2019 року позивача звільнено з військової служби у запас.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/5221/20 від 01 лютого 2021 року зобов`язано Службу безпеки України надати ОСОБА_1 документи із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи/служби (трудової книжки або послужного списку чи іншого документу, що підтверджує стаж роботи по займаним під час служби посадам).

30 серпня 2022 року у справі № 640/5221/20 видано виконавчий лист який позивачем пред`явлено до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

12 квітня 2023 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. відкрито виконавче провадження № 71545845 за виконавчим листом № 640/5221/20 від 30 серпня 2022 року.

Постановою вказаного державного виконавця від 29 травня 2023 року вирішено закінчити виконавче провадження № 71545845 у зв`язку з тим, що третьою особою повідомлено листом №16/2703-в від 19 травня 2023 року про повне виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вже зазначалось, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/5221/20 від 01 лютого 2021 року зобов`язано Службу безпеки України надати ОСОБА_1 документи із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи/служби (трудової книжки або послужного списку чи іншого документу, що підтверджує стаж роботи по займаним під час служби посадам).

Тобто саме надання вказаних документів із зазначеними вище відомостями про спеціальність, кваліфікацію, посади, час роботи/служби буде вважатись виконанням третьою особою відповідного рішення суду.

У даному контексті суд звертає увагу на те, що листом № 16/2703-в від 19 травня 2023 року Служба безпеки України повідомила державного виконавця про повне виконання рішення згідно з виконавчим документом у межах виконавчого провадження № 71545845. При цьому третя особа послалась на надану позивачу довідку № 12/Т-190/47 від 07 червня 2021 року, яка на думку Служби безпеки України містить всі визначені рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/5221/20 від 01 лютого 2021 року відомості.

При цьому сама довідка № 12/Т-190/47 від 07 червня 2021 року державному виконавцю Службою безпеки України надана не була, а здійснено лише посилання на неї у змісті листа.

Разом з тим, аналізуючи зміст вказаної довідки, копія якої була долучена до матеріалів справи позивачем, суд зазначає про необґрунтованість таких доводів третьої особи. Так, довідка містить запис « 01.08.2000-27.09.2019 військова служба в СБ України на посадах осіб офіцерського складу (наказ ФПС для СБУ при НЮАУ ім. Я.Мудрого № 54-ос від 26.06.2000)». Цей запис не свідчить про спеціальності, кваліфікації, посади, час роботи/служби, які позивач набув у період з 01 серпня 2000 року до 27 вересня 2019 року, про що зазначається у рішенні суду у справі №640/5221/20.

Таким чином, відомості такої довідки, наданої позивачу, не свідчать про виконання третьою особою виконавчого листа від 30 серпня 2022 року у справі № 640/5221/20.

З наведеного вище вбачається не лише відсутність визначених пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для закінчення виконавчого провадження № 71545845, а й не вчинення відповідачем визначених йому Законом України «Про виконавче провадження» дій щодо перевірки відомостей, які він вважав встановленими для закінчення такого виконавчого провадження, адже, як вже зазначалось вище, довідка № 12/Т-190/47 від 07 червня 2021 року державному виконавцю Службою безпеки України надана не була.

Наведене у повній мірі свідчить про невиконання державним виконавцем покладеного на нього Закону України «Про виконавче провадження» обов`язку щодо здійснення виконавчого провадження на засадах верховенства права, законності та об`єктивності (частина 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відтак, суд вбачає наявними підстави для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки дії та оскаржуване рішення відповідача не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно, є протиправними.

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України), не було доведено правомірності прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішення та дій на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані рішення та дії не відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба безпеки України (01034, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 33; ), про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 71545845 від 29 травня 2023 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 71545845 від 29 травня 2023 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

.

Суддя Колеснікова І.С.