Справа № 420/28161/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 04.09.2023 року за №7455/03-16 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з пунктом «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 24.02.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має відповідний страховий стаж, а саме: в календарному обчисленні 23 років 06 місяців 09 днів; в пільговому обчисленні 30 років 06 місяців 12 днів, тому за його заявою від 10.07.2023 року спрямованою до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» та документи визначені пунктом 7 Порядку №3-1, для подальшої їх підготовки та направлення до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України та до Головного управління Пенсійного фонду України для призначення пенсії відповідно до Закону №2262 (за вислугу років). Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відмовлено у задоволенні заяви про призначення пенсії за вислугою років у зв`язку з відсутністю необхідної календарної вислуги років на момент звільнення позивача зі служби. Документи для призначення позивачу пенсії були повернуті відповідачем до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки на його думку право на призначення пенсії за вислугу років не ставиться в залежність від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги років і пільгова вислуга років враховується саме при призначенні пенсії згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Ухвалою суду від 23.10.2023 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Витребувано у відповідача по справі - Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), зокрема: протоколу про призначення пенсії (висновку, атестата); протокол про перерахунок пенсії позивача здійснений на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103; протоколи про перерахунок пенсії позивача, які здійснені після перерахунку на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103, в т.ч. за рішенням суду.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 06.11.2023, у якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що згідно з документами наданими Департаментом з питань виконання кримінальних покарань, позивач (підполковник внутрішньої служби ОСОБА_1 ) був звільнений зі служби 23.02.2023 року та відповідно до наказу про звільнення позивач мав вислугу років: у календарному обчисленні 23 роки 06 місяців 09 днів, у пільговому обчисленні 30 років 06 місяців 09 днів. Разом з чим, відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України №2262 визначено, що пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового і сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж», «з» ст. 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій ст.5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 років у календарному обчисленні. Оскільки у позивача, на момент його звільнення зі служби, відсутня кількість вислуги календарних років, відповідачем було прийнято рішення про відмову останньому у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 13 Закону №2262.

27.11.2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній не погоджується з позицією пенсійного органу, вважає обґрунтування відповідача безпідставними, оскільки на думку представника позивача право на пільговий залік вислуги років для осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби передбачене Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», а також положеннями ст. 17-1 Закону №2262 та пп. «в» п.3 Постанови №393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні.

Так, відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 Закону №2262-ХІІ пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії один місяць служби за сорок днів.

Отже, представник позивача вважає, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсії, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на думку представника позивача, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон №2262-ХІІ. Тому можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівника, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку, період часу. Така можливість передбачена Постановою №393.

Отже, на думку представника позивача підставою для набуття особою, яка проходить службу, зокрема в органах виконання покарань, права на призначення пенсії за вислугу років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого та розрахованого у відповідності до норм законодавства, що регулюють засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб їх соціального забезпечення. Представник позивача вважає, що визначальним для набуття права позивача на призначення пенсії за вислугою років є саме пільгове обчислення вислуги років.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що наказом в.о. начальника Державної установи "Північної виправної колонії (№90)" Міністерства юстиції України від 23.02.2023 р. № 24/ОС-23 відповідно до Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 , підполковника внутрішньої служби, начальника відділу охорони державної установи «Північна виправна колонія (№90)» звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до п.4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів) 23.02.2023 року.

Відповідно до вказаного наказу, вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 23 роки 06 місяців 09 днів, у пільговому обчисленні 30 років 06 місяців 12 днів.

10.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Державної кримінально-виконавчої служби України для спрямування її та пакету документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якій

За результатом розгляду вказаних документів, рішенням від 04.09.2023 р. № 7455/03-16 Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п."а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з мотивів відсутності у позивача необхідної календарної вислуги років - 25 календарних років і більше, документи для призначення пенсії ОСОБА_1 повернуто Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії за віком протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно ст.2 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1І цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України як зазначено у ст.10 Закону № 2262-ХІІ.

Умови призначення пенсій за вислугу років визначено ст.12 Закону № 2262-ХІІ, а саме пенсія за вислугу років призначається: п."а" - особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1І цього Закону незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби та мають календарну вислугу років згідно шкали, зазначеній в цій статті, зокрема, в цьому випадку звільнені з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Згідно із ч.4 ст.17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до ст.17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.

Відповідно до п.1 Порядку № 393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" і «з» статті 1І такого Закону, до вислуги років зараховуються, військова служба в Державній прикордонній службі.

Згідно із пп."в" п.3 Порядку № 393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяці: на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Таким чином, ст.17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а ст.17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлений порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зокрема п."а" ст.12, визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим Законом та для позивача він складає 25 календарних років і більше, оскільки позивач звільнений зі служби з 23.02.2023 р., тобто у період з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати.

Так, відповідно до наказу Державної установи "Північної виправна колонія (№90)" від 23.02.2023 р. № 24/ОС-23 вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення 23.02.2023 р. становить: у календарному обчисленні 23 років 06 місяців 09 днів, у пільговому обчисленні 30 років 06 місяців 12 днів.

В свою чергу, положеннями ст.17-1 Закону № 2262-ХІІ та постанови пп."в" п.3 Постанови № 393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним вище положенням Закону № 2262-ХІІ і Постанови № 393.

Аналіз норм Закону № 2262-XII у взаємозв`язку з нормами постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон № 2262-ХІІ.

Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку, період часу. Така можливість передбачена постановою № 393.

З урахуванням викладеного, до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18, а також постановами Верховного Суду від 20 вересня 2022 року у справі № 640/12919/20, від 10 листопада 2022 року у справі № 620/6139/20.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що правовою підставою для набуття особою, яка проходила службу, зокрема в органах виконання покарань, права на призначення пенсії за вислугу років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого та розрахованого у відповідності до норм законодавства, що регулюють засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб та їх соціального забезпечення.

Суд зазначає про необґрунтованість доводів відповідача про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному трактуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Отже, визначальним для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме пільгове обчислення вислуги років.

Враховуючи викладене, оскільки позивач проходив службу, яка передбачена Постановою № 393, врахування відповідачем виключно календарної вислуги років є необґрунтованим та суперечить зазначеним вище положенням Закону № 2262-ХІІ і Постанови № 393, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача від 04.09.2023 р. № 7455/03-16 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог п."а" ст.12 Закону № 2262-ХІІ.

Щодо вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п."а" ст.12 Закону України від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 24.02.2023 р., суд враховує наступне.

Відповідно до вимог п."б" ч.1 ст.50 Закону № 2262-ХІІ пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків.

Так, судом встановлено, що рішення ГУПФУ в Херсонській області від 04.09.2023 р. № 7455/03-16 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, відсутність, на думку ГУ ПФУ в Херсонській області, достатньої календарної вислуги років ОСОБА_1 без урахування пільгового стажу є єдиною підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років позивачу.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п."а" ст.12 Закону України від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 24.02.2023 р. (наступний день після звільнення зі служби), оскільки за приписами п."б" ч.1 ст.50 Закону № 2262-ХІІ строк призначення пенсії у даному випадку пов`язується не з датою звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, а з датою звільнення зі служби.

Аналогічна позиція щодо способу поновлення порушеного права викладена в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 620/6139/20.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

А отже, з відповідача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 коп.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 14, 21, 22, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 04.09.2023 року за №7455/03-16 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) пенсію за вислугу років згідно з пунктом «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 24.02.2023.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, адреса: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії 6) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, адреса: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії 6)

Суддя П.П. Марин