Справа № 280/944/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2024 року м. Дніпросправа № 280/944/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року (суддя Калашник Ю.В.) у справі №280/944/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення та додаткової місячної винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 за період з 01.11.2022 по 01.01.2023;

стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення та додаткову місячну винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 за період з 01.11.2022 по 01.01.2023 у розмірі 108 000,00 грн.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що у спірному періоді позивач мав право на виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, оскільки безпосередньо приймав участь у бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, а також перебував на стаціонарному лікуванні. Натомість відповідачем, у вказаному періоді грошове забезпечення та додаткова винагорода виплачені не у повному обсязі, що і стало підставою звернення з позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з такого.

Так, суд вказав на те, що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували його право на отримання додаткової винагороди, виходячи з розрахунку розміру - 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Також суд зазначив, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні, у спірному періоді, не було пов`язано із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаними із захистом Батьківщини.

Крім цього, суд прийняв до уваги те, що з 24.12.2022 позивача було знято з усіх видів забезпечення, оскільки останній самовільно покинув військову частину.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне

з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Фактично позиція позивача полягає в тому, що суд першої інстанції безпідставно поклав тягар доказування на позивача, при цьому, як зазначає позивач, саме відповідач має обов`язок здійснювати облік військовослужбовців, знати про місце їх знаходження, а отже саме відповідач володіє інформацією щодо безпосередньої участі позивача в бойових діях.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №243 від 29.08.2022 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , з 29 серпня 2022 року.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 01.09.2022 №246 позивач вважається таким, що вибув до лікувального закладу, у зв`язку із пораненням, контузією, травмуванням, отриманих під час ведення бойових дій, з 01.09.2022 до мобільного госпіталю м. Дружківка.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №345 від 06.12.2022, позивач вибув до лікувального закладу, у зв`язку із захворюванням, з 06 грудня 2022 року: до військової частини НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №360 від 21.12.2022, позивач прибув з лікувального закладу і приступив до виконання службових обов`язків з 21 грудня 2022 року.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 №367 від 28.12.2022, позивача знято з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням частини з 24 грудня 2022 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №268 від 25.09.2023, позивача зараховано на всі види забезпечення, з 25 вересня 2023 року, у зв`язку з поверненням до частини після самовільного залишення частини.

Відповідно на довідки від 02.11.2023 №1/198, позивачу виплачено:

у грудні 2022 року - 13 912,63 грн. (грошове забезпечення за листопад 2022 року) та 29 550,00 грн. (додаткова грошова винагорода за листопад 2022 року із розрахунку 30 000 грн. на місяць згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2022 №6291);

у січні 2023 року - 5 208,81 грн. (грошове забезпечення за 23 доби грудня 2022 року).

У спірний період (листопад 2022 року січень 2023 року) позивач перебував на стаціонарному лікуванні, а саме: з 08.12.2022 по 20.12.2022 - у військовому госпіталі у місті Дніпро.

Вважаючи, що відповідач у період з 01.11.2022 по 01.01.2023 нарахував та виплатив позивачу грошову винагороду в неповному обсязі, позивач звернувся до суду з позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст.9 Закону України №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»

Пунктом 1 Постанови КМУ №168 (в редакції на час прийняття) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно із пунктами 2-1, 3 Постанови КМУ№ 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022р., яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022р.

Абз.3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно із п.4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Згідно до п.5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Отже, з огляду на вказані норми можливо дійти висновку про те, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, є відповідні накази командирів (начальників) військових частин, в яких проходить службу військовослужбовець, які видаються у разі підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах, що засвідчується Довідкою керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. У свою чергу, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу.

Додатком №1 до Окремого доручення затверджено форму довідки. У довідці визначається період такої участі військовослужбовця, а також зазначаються підстави для її видання: бойові накази, журнал бойових дій, рапорти командирів підрозділів.

У спірному випадку позивачем не було надано доказів того, що в період з 01.11.2022 по 01.01.2023 (спірний період) він безпосередньо приймав участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

З приводу аргументів позивача про те, що такою інформацією володіє відповідач, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що в силу приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Тобто, якщо позивачем підставами заявленого позову визначено його право на отримання грошового забезпечення, зокрема, у зв`язку з участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, то обов`язком позивача є доведення тих обставин, на яких грунтується його позов. У свою чергу, суд наділений повноваженнями витребувати необхідні докази у разі об`єктивної неможливості їх надання стороною, але, принаймні, сторона повинна повідомити про наявність таких доказів та в розпорядженні кого такі докази знаходяться. У спірному випадку позивачем не визначено таких доказів, не зазначено про місце їх знаходження та не зазначено про неможливість їх надання позивачем через існування об`єктивних причин. При цьому, будь-яких клопотань про витребування доказів позивачем заявлено не було. Не зазначає позивач про наявність таких доказів і в апеляційній скарзі.

Отже, аргументи позивача щодо безпідставного покладення судом першої інстанції тягара доказування на позивача, суд апеляційної інстанції визнає безпідставними.

Щодо стаціонарного лікування позивача.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що у спірному періоді (листопад 2022 року січень 2023 року) позивач перебував на стаціонарному лікуванні, а саме: з 08.12.2022 по 20.12.2022 - у військовому госпіталі у місті Дніпро.

Згідно абз.5 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (Далі Постанова №168) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З огляду на вказану норму права можливо дійти висновку про те, що до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. включаються особи, які:

- перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого);

- перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.

У спірному випадку судом першої інстанції встановлено та не спростовано позивачем те, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні не пов`язано із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини. Згідно Виписки №2720 діагноз: хронічний ерозивний гастродуоденіт, стадія загострення з больовим та диспепсичним синдромом; стеатоз печінки; синдром подразненої печінки…Отже, вказана Виписка не містить жодних посилань на отримання позивачем поранення під час захисту Батьківщини, у зв`язку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для виплати додаткової винагороди за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні.

Щодо виплати позивачу грошового забезпечення з 24.012.2022, то судом встановлено, що 24.12.2022 самовільно залишив військову частину, у зв`язку із чим його знято з усіх видів забезпечення (згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 №367 від 28.12.2022).

Відповідно до п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, з моменту самовільного залишення позивачем військової частини, у нього відсутнє право на отримання додаткової винагороди, яка передбачена п. 1 Постанови №168.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені у цій справі обставини справи не дають підстав стверджувати про те, що у спірному періоді відповідач допустив протиправну бездіяльність чи вчинив протиправні дії в питанні виплати позивачу грошового забезпечення.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року у справі №280/944/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 14.03.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк