Справа № 191/3529/23
Суддя: Прижигалінська Т. В.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 191/3529/23
Провадження № 2-а/191/20/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прижигалінської Т.В.,

за участю секретаря Силкіної О.Г.,

розглянувши без фіксування технічними засобами в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач, в інтересах якого діє адвокат Миргородський В.П., звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05.07.2023 року відносно ОСОБА_1 , поліцейським ВРПП Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Мовсесяном І.Е. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серія БАБ № 423469, якою позивача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 та ч. 2 ст. 126 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 3400 гривень. Відповідно до вищевказаної постанови, позивач 05.07.2021 року о 16 годині 00 хвилин в с. Іванівна Синельниківського району керував моторолером ТDR3T4Z, не маючи відповідної категорії А1 і відсутнє при собі посвідчення водія. З зазначеною постановою незгоден та вважає її незаконною з наступних підстав. Так, ОСОБА_1 05.07.2023 року о 16-00 в с. Іванівка Синельниківського району керував моторолером TDR3T4Z. Під час керування йому стало зле, і останній знепритомнів та впав з моторолера, отримавши при цьому серйозні ушкодження, а саме: переламані ребра, одне з яких пробило легені і стався крововилив. Перехожі, які йшли в цей час викликали карету швидкої допомоги та поліцію. ОСОБА_1 , непритомним було доставлено до КПП "Синельниківська ЦМЛ" СМР", де після огляду одразу було вирішено направити до КП "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова" ДОР". В Дніпропетровській обласній клінічній лікарні ім. I.І. Мечникова його одразу було прооперовано, і до тями він прийшов після операції. Даний факт підтверджується оскаржуваною постановою, яка винесена о 17-20 за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за адресою розташування КПП «Синельниківська ЦМЛ" СМР". Крім того, ОСОБА_1 має право керування моторолерами, що підтверджується водійським посвідченням НОМЕР_1 від 02.06.1983 року. І дане посвідчення в нього було при собі, однак пред`явити він не міг з об`єктивних, оскільки був непритомний.

При цьому, постанова серії БАБ № 423469 від 05.07.2023 року (п.7 оскаржуваної постанови), взагалі не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, протокол про адміністративне правопорушення тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч,1 та ч.2 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, постанова про адміністративне правопорушення виноситься при наявності доказів правопорушення, а в даному випадку доказів вчинення адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові не наведено, що само по собі є безумовною підставою для скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Також зазначає, що позивач не отримував оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення, взагалі не знав про її існування. Про це свідчить відсутність в постанові підпису, а також той факт що під час винесення постанови позивач був непритомний. Про оскаржувану постанову він, як представник дізнався після ознайомлення з матеріалами справи № 191/3060/23.

Просить скасувати постанову поліцейського ВРПП Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Мовсесяна І.Е. Серії БАБ № 423469 від 05.07.2023 року про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. за правопорушення, передбачене ч. 1 та ч. 2 ст. 126 КУпАП, закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 126 КУпАП. Стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань понесені позивачем судові витрати, які складаються зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу.

21.11.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, оскільки постанова про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.283 КУпАП, а також складена з дотриманням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395. Також у відзиві просить розглядати справу без його участі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Також просить суд при винесенні рішення врахувати обставини, які були встановлені у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони стосуються однієї події.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надав відзив на позовну заяву, згідно якого просив справу розглядати без його участі, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що поліцейським ВРПП Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Мовсесяном І.Е. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серія БАБ № 423469, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 ст. 126 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 3400 гривень.

Відповідно до вищевказаної постанови, ОСОБА_1 05.07.2023 року о 16 годині 00 хвилин в с. Іванівка Синельниківського району керував моторолером ТDR3T4Z, не маючи відповідної категорії А1 і відсутнє при собі посвідчення водія.

Від отримання даної постанови ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить відповідний запис.

Крім того, 05.07.2023 року відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення Серії ААД №273006 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.09.2023 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення Серії ААД №273006 від 05.07.2023 року) закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що свідками вказаних правопорушень жодні особи не залучалися, фіксування правопорушення за допомогою відеозапису не здійснювалось.

Дані обставини свідчать про те, що й при винесенні спірної постанови інспектор Синельниківського РУП не дослідив жодного належного доказу на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 126 КУпАП, та й відповідно взагалі не з`ясував обставин, передбачених в ст. 280 КУпАП.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія водійського посвідчення Серії НОМЕР_1 виданого 02.06.1983 року на ім`я ОСОБА_1 з відкритою категорією А, тобто ОСОБА_1 має право керування моторолерами.

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №10943 Гнійно-септичного центру ім..Св. Луки (В.Ф.Войно-Ясенецького) КП «Дніпропетровська обласна лікарня імені І.І.Мечникова «ДОР» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05.07.2023 по 04.08.2023 перебував на лікуванні з діагнозом ЗТГК, перелом 2-6 ребер по лопатковій лінії праворуч та 3,4 ребер по передній паховій лінії ліворуч, субилевральна гематома грудної стінки, лівобічний посттравматичний пневмоторакс, пішкірна емфізема, СПО (05.07.2023), дренування лівої плевральної порожнини, псевмомедіастігнум. 11.07.2023 був прооперований.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, -

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 05.07.2023 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення,Закону України «Про дорожній рух»,Закону України «Про Національну поліцію»,Постанови Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 року №1306.

Відповідно до ст. 19 Конституції України,органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідачами в даному випадку разом із відзивами на позовну заяву не надано суду жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджували б порушення позивачем правил дорожнього руху, а саме перевищення ним швидкості руху, що надало б законні підстави для його зупинки, а також, що позивач не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на ТЗ (фото, відеозапис тощо).

Згідно ч. 1ст. 71 КАС України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч. 2ст. 71 КАС України,покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права,відповідно до якого,зокрема,людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають змісті спрямованість діяльності держави.

Таким чином, оскільки доказів вини позивача у вчиненні правопорушення відповідачем не надано, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 126 КУпАП, що в свою чергу свідчить про неправомірність складеної відносно останнього постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.3 ст.286КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, у зв`язку із встановленням судом відсутності в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч. 2 ст.126 КУпАП, зазначене є підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За правилами статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 922/1964/21 від 16.06.2022 констатувала, що правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Що ж до доведення не співмірності у випадку встановлення договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Правничу допомогу позивачу надавав адвокат Миргородський В.П. на підставі договору про надання правової допомоги від 02.08.2023 року. Як вбачається зі змісту підпункту 4.2.1 вищевказаного договору за правову допомогу замовник сплачує винагороду у розмірі 2000 гривень.

З довідки про операцію №15 від 07.08.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 перерахував на банківську картку адвоката Миргородського В.П. 2000, 00 грн., призначення платежу : юридичні послуги.

Відтак, з урахуванням складності справи, її значення для позивача, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, суд вбачає підстави для задоволення вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі 2000, 00 грн., що відповідає критеріям їх дійсності, необхідності та розумності розміру.

Також, при подачі до суду позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в сумі 536,80 грн. та судовий збір в розмірі 536, 80 грн. за подання заяви про забезпечення позову, який підлягає стягненню на користь позивача.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1073, 60 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000, 00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.5,9,76,77,241-246, 279, 293, 295 КАС України, ч. 1, ч. 2 ст. 126, п.1 ч.1ст.247 КУпАП, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора ВРПП Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Мовсесяна І.Е. серія БАБ № 423469 від 05.07.2023 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп., за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КУпАП, провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ: 40108646, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 , судові витрати, які складаються з: судового збору в розмір 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп. та витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. В. Прижигалінська