Справа № 280/758/24
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

18 березня 2024 року Справа № 280/758/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69063, м. Запоріжжя, пров. Тихий, 7, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами системи «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, - період з 16.04.2019 по 24.12.2023, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100;

зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, - період з 16.04.2019 по 24.12.2023, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

Позовну заяву мотивовано тим, що наказом військового комісара Приморського районного військового комісаріату від 15.04.2019 №39, позивача було виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення. Проте, як в подальшому було встановлено позивачу протиправно не було виплачено належне йому грошове забезпечення. На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.07.2023 у справі № 280/5915/22 відповідачем було виплачено належне позивачу грошове забезпечення 24.12.2023 в розмірі 125 673,91 грн. Вказане, на думку позивача, свідчить також про те, що відповідач вчиняв умисні дії на невиплату позивачу належного грошового забезпечення (заробітної плати) при звільненні, а фактичний розрахунок здійснив лиш 24.12.2023. Випискою з банку про надходження належних позивачу коштів, підтверджено факт несвоєчасного остаточного розрахунку з позивачем за період з 16.04.2019 по 24.12.2023. Позивач вважає, що затримка відповідачем виплати належних позивачу сум грошового забезпечення (заробітної плати) та не проведення повного розрахунку є протиправною у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 29.01.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

28 лютого 2024 року на адресу суду надійшов відзив Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на позовну заяву. Відповідач не погоджується з позовом та зазначає, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.07.2023 у справі № 280/5915/22, яке 02.11.2023 набрало законної сили, Запорізьким ОТЦК та СП кошти у сумі 125673,91 грн. були фактично перераховані на відповідний рахунок позивача, що підтверджується платіжною інструкцією від 23.12.2023 №5565. У справі № 280/5915/22 позивач звернувся до суду з позовом про виплату індексації грошового забезпечення за період з 20.07.2016 по 28.02.2018 07 жовтня 2022 року, тобто зі спливом більш ніж шести років з часу виникнення спірних правовідносин, та зі спливом більш ніж три роки після виключення зі списків Приморського районного військового комісаріату, яке мало місце 15.04.2019. Судами у справі № 280/5915/22 не встановлено, що позивач звертався на момент виключення зі списків особового складу до відповідача з вимогою про відповідні виплати щодо індексації. Таке право позивач реалізував лише у жовтні 2022 року, подавши позов. Судами не встановлено, що позивач не знав про це його право, зокрема, не був ознайомлений з наказом військового комісара Приморського районного військового комісаріату від 15.04.2019 №39, або що були інші обставини, які заважали реалізувати зазначене право. Відповідач у справі № 280/5915/22 заперечував проти права позивача на індексацію грошового забезпечення, а тому факт порушення цього права та сума відповідної компенсації були встановлені лише після набрання законної сили судовим рішенням у справі № 280/5915/22, тобто - 02.11.2023. Вищенаведене спростовує твердження позивача стосовно вчинення відповідачем умисних дій на невиплату позивачу належного грошового забезпечення (індексації грошового забезпечення) при звільненні. Також, зі змісту вищенаведених положень статей 116 та 117 КЗпП України є очевидним, що вони регулюють правовідносини щодо виплати заробітної плати працівникам, пов`язані з розірванням з такими працівниками трудового договору, припиненням трудових правовідносин (їх звільненням). Зі змісту наказу військового комісара Приморського районного військового комісаріату (по стройовій частині) від 15.04.2019 № 39 є очевидним, що позивач 15.04.2019 з військової служби не звільнений та на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання не направлений, а лише переведений для подальшого проходження військової служби на іншу посаду до іншої військової частини. За таких обставин, на думку відповідача, відповідні положення ст. 116 та 117 КЗпП України, абз. 3 п. 242 р. XII Положення про проходження військової служби застосуванню не підлягають, позов є необґрунтованим та у його задоволенні слід відмовити.

01 березня 2024 року відповідачем надано до суду додаткові пояснення у справі де останнім зазначено про наявність судової практики Верховного Суду щодо застосування норм статті 117 КЗпП України редакції до та після 19.07.2022 (постанова від 29.01.2024 по справі № 560/9586/22, від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23) та наведено розрахунок суми середнього заробітку, який належить позивачу до виплати.

Згідно з положеннями статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Відповідно до витягу із наказу військового комісара Приморського районного військового комісаріату (по стройовій частині) від 15.04.2019 №39 капітана ОСОБА_1 , начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Приморського районного військового комісаріату Запорізької області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 №46 на посаду начальника стройової частини відділення персоналу штабу 53 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу), вважати, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби до м. Торецьк Донецької області. З 15.04.2019 виключено із списків особового складу Приморського районного військового комісаріату Запорізької області та знято з усіх видів забезпечення.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.07.2023 у справі № 280/5915/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено: визнано протиправними дії Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо застосування липня 2016 року, січня 2017 року, як місяців за якими здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 20.07.2016 по 28.02.2018; зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 20.07.2016 по 28.02.2018, із застосуванням січня 2008 року як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) у сумі 67335 гривень 22 копійки, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів; визнано протиправними дії Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не врахування вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за №1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 15.04.2019; зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 15.04.2019, виходячи з фіксованої величини 4463,15 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за №1078 у сумі 60252 гривні 51 копійка, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.11.2023 апеляційну скаргу Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишено без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.07.2023 у справі №280/5915/22 - без змін.

Згідно платіжної інструкції Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 23.12.2023 (внутрішній номер 318666033) 24 грудня 2024 року ОСОБА_1 перераховано грошові кошти у сумі 125 673,91 грн. Призначення платежу «КПКВ2101020; КЕКВ2800; індексація в/сл. На виконання рішення Запорізького окружного адм. суду від 11.07.23 № 280/5915/22; з 20.07.16 по 28.02.2018. Под та плат перер повн.; без ПДВ».

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до ч. 3 ст.6 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Порядок звільнення військовослужбовців встановлений розділом ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення).

Згідно з п.233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п. 242 Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Вказаним Положенням визначені питання не тільки звільнення військовослужбовців, а й їх переміщення.

Так, пунктом 110 Положення визначено, що переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:

- між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування;

- між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України;

- між військовими частинами видів, родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.

Згідно п.109 Положення вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

Таким чином, законодавством чітко відрізняються підстави виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, яке здійснюється як при звільненні військовослужбовця у запас або у відставку, так і при переміщенні військовослужбовця по службі між військовими частинами одного та різних видів, родів військ.

В останньому випадку військовослужбовець продовжує служити та отримувати грошове забезпечення.

Між тим, позивач просить зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, період з 16.04.2019 по 24.12.2023, посилаючись на ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Згідно положень ст.ст. 116 - 117 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній з 19.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно з ч. 2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналізуючи положення ст. 116, 117 КЗпП України, суд зауважує, що вказані статті встановлюють вимоги щодо строку розрахунку при звільненні та відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Питання відповідальності за несвоєчасну виплату заробітної плати (грошового забезпечення) не регламентуються ст.116, 117 КЗпП України.

Отже, відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення із ним розрахунку з боку роботодавця саме при звільненні особи.

Як встановлено судом з витягу із наказу військового комісара Приморського районного військового комісаріату (по стройовій частині) від 15.04.2019 №39 капітан позивач з 15.04.2019 вибув до нового місця служби до м. Торецьк Донецької області.

Враховуючи те, що позивача було переведено/призначено на посаду до іншої військового формування для подальшого проходження служби і, відповідно, не звільнено з військової служби, підстави для застосування положень ст. 116, 117 КЗпП України відсутні.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69063, м. Запоріжжя, пров. Тихий, 7, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 18 березня 2024 року.

Суддя О.О. Артоуз