Справа № 380/3419/20
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/3419/20 пров. № А/857/23732/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Гуляка В. В. Коваля Р. Й.
за участю секретаря судового засідання Вовк А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року з питань зміни способу та порядку виконання судового рішення та встановлення судового контролю у справі № 380/3419/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
Розгляд справи здійснено за правиламизагального позовного провадження
суддя у І інстанціїГулкевич І.З.
дата складання повного тексту рішення17.11.2023
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

30.08.2023 ОСОБА_1 подав до суду заяву про встановлення або зміну способу та порядку виконання рішення суду, в якій просив встановити спосіб та порядок виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 шляхом працевлаштування ОСОБА_1 у відповідності до п.9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» шляхом призначення на рівнозначну посаду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду та встановлення судового контролю у справі №380/3419/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання до вчинення дій задоволено частково.

Встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення 09.08.2021 по справі №380/3419/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання до вчинення дій.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, буд. 3, ) протягом тридцяти днів з дня набрання даною ухвалою законної сили подати до Львівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 09.08.2021 по справі №380/3419/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання до вчинення дій.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з обумовленою ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати обумовлену ухвалу в частині відмови у задоволенні заяви позивача про встановлення способу та порядку виконання судового рішення та задовольнити його заяву встановивши спосіб та порядок виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 шляхом працевлаштування ОСОБА_1 у відповідності до п.9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» шляхом призначення на рівнозначну посаду.

В доводах апеляційної скарги вказує, що:

- постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року було змінено боржника у пункті 2 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року та зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області вжити заходів щодо обов`язкового працевлаштування ОСОБА_1 ;

- станом на 05.10.2022 ОСОБА_1 перебуває на посаді слідчого відділу Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області;

- 05.10.2022 працівниками УКЗ ГУНП у Львівській області його було ознайомлено із вакантними посадами ГУНП у Львівській області станом 05.10.2022 та запропоновано пройти конкурс. Однак, такі дії не призвели до виконання рішення суду в частині «обов`язкового працевлаштування»;

- 12.12.2023 ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 надано повідомлення про те, що працевлаштування можливо здійснити лише шляхом проходження конкурсу на вакантну посаду, оскільки в рішенні суду нічого не зазначено про пункт 9 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», яким передбачено працевлаштування працівників міліції в поліцію;

- при розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 , Верховний Суд у постанові від 06.02.2019 у справі №813/77/16 дійшов висновку про те, що у ОСОБА_1 були відсутні можливості реалізувати передбачене Законом України «Про Національну поліцію» право на подання рапорту про прийняття на службу до поліції та не вважається таким, що відмовився від проходження служби в поліції, та/або не прийнятим на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення в розумінні пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»;

- 05.10.2022 року на виконання рішення суду ОСОБА_1 , як працівником міліції скеровувалась заява про згоду на призначення на рівнозначну вакантну посаду в ГУНП у Львівській області відповідно до пункту 9, Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (міститься в матеріалах справи);

- 08.12.2022 ОСОБА_1 подано рапорт про призначення на рівнозначну вакантну посаду в ГУНП у Львівській області до пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»;

- 18.12.2023 ОСОБА_1 , як працівником міліції, був поданий рапорт (заява) на виконання рішення Львівського окружного суду у справі №380/3419/20 та ухвали про встановлення судового контролю від 17 листопада 2023 року, з метою виконання рішення суду, про призначення слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_1 на рівнозначну вакантну посаду поліцейського в ГУНП у Львівській області відповідно до пункту 9 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»;

- вчинені ОСОБА_1 дії не привели до виконання судового рішення;

- вказує, що суд зобов`язаний забезпечити ефективне поновлення його прав.

Відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Позивач в судове засідання не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи, разом з тим колегією суддів у задоволенні такого відмовлено, оскільки таке не підтверджене будь-якими доказами.

В судовому засіданні представник відповідача Лиса Н.В. надала пояснення та заперечила проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановляючи ухвалу у частині відмови у задоволенні заяви позивача про встановлення способу та порядку виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про заява ОСОБА_1 в частині зміни способу та порядку виконання судового рішення є не обґрунтованою, позаяк зміна способу і порядку виконання судового рішення, запропонована заявником фактично змінить по суті рішення, оскільки буде змінено обраний спосіб захисту прав позивача, а тому суд відмовив у задоволенні цієї частини заяви.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 адміністративний позов задоволений частково та зокрема:

-визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 27.03.2020 року №1263 о/с про звільнення ОСОБА_1 , слідчого с відділення Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил за п. 64 г через скорочення штатів;

-зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області вжити заходи щодо обов`язкового працевлаштування ОСОБА_1 ;

стягнуто із Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 96338 грн. 00 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

19.08.2021 Львівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №380/3419/20 для пред`явлення до виконання в частині негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн. коп.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі № 380/3419/20 - без змін.

Ухвалою суду від 10.12.2021 було відмолено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони (боржника) у справі.

23.12.2021 Львівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №380/3419/20 щодо зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області вжити заходи щодо обов`язкового працевлаштування ОСОБА_1 .

28.03.2022 від позивача на адресу суду повторно надійшла заява про заміну сторони (боржника), в якій він просив замінити сторону (боржника) в частині вжиття заходів щодо обов`язкового працевлаштування ОСОБА_1 з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на Головне управління Національної поліції у Львівській області.

Ухвалами Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2021 та 23.05.2022 у задоволенні заяв ОСОБА_1 про заміну сторони (боржника) відмовлено.

06.06.2022 від державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на адресу суду надійшло подання про заміну сторони виконавчого провадження, а саме боржника в особі Головного управління МВС України у Львівській області на Головне управління Національної поліції у Львівській області.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 у задоволенні подання відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року з питань заміни сторони виконавчого провадження у справі № 380/3419/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким подання задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (площа Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79007, код ЄДРПОУ - 08592247) на Головне управління Національної поліції у Львівській області (площа Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79007, код ЄДРПОУ - 40108833).

04.10.2022 Головним управлінням Національної поліції у Львівській області було прийнято наказ №2810 про виконання рішення суду щодо працевлаштування ОСОБА_1 в ГУНП у Львівській області, яким наказано начальникові УКЗ ГУНП у Львівській області вжити заходів щодо працевлаштування ОСОБА_1 в ГУНП у Львівській області.

05.10.2022 управлінням кадрового забезпечення ГУНП у Львівській області ознайомлено ОСОБА_1 з переліком усіх вакантних посад, які були в штаті ГУНП та роз`яснено процедуру та умови прийняття на службу в поліцію.

Також, 05.10.2022 ОСОБА_1 після ознайомлення з переліком вакантних посад подано заяву до ГУНП у Львівській області про згоду щодо призначення на рівнозначну посаду в ГУНП у Львівській області відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

12.10.2022 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) змінено сторону виконавчого провадження з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на Головне управління Національної поліції у Львівській області.

16.03.2023 ОСОБА_1 подав до суду заяву про роз`яснення судового рішення, у якій просив роз`яснити спосіб виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/3419/20 із урахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі №380/3419/20 із урахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 з питань роз`яснення судового рішення у справі № 380/3419/20 змінено в частині мотивів відмови в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення. В решті ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

31.05.2023 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) накладено штраф на Головне управління Національної поліції у Львівській області за невиконання вимог виконавчого документа.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа №140/279/21.

Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки Суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі №420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі №200/3958/19-а.

Даючи оцінку доводам заяви ОСОБА_1 про необхідність встановлення способу та порядку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 шляхом працевлаштування ОСОБА_1 у відповідності до п.9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» шляхом призначення на рівнозначну посаду, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закон №1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, установлених законом), - установити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим

З аналізу положень частин першої, третьої статті 378 КАС України колегія суддів робить висновок, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 800/203/17.

Змінивши спосіб виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 із зобов`язання Головного управління Національної поліції у Львівській області вжити заходи щодо обов`язкового працевлаштування ОСОБА_1 на зобов`язання Головного управління Національної поліції у Львівській області обов`язково працевлаштувати ОСОБА_1 у відповідності до п.9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» шляхом призначення на рівнозначну посаду, фактично змінить рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішить питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено статтею 378 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Так, у постанові від 24 грудня 2014 року у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 7 березня 2018 року у справі № 456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі №130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі №817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а.

Окрім того, Верховним Судом у постанові від 10 липня 2018 року у справі № 490/9519/16-а сформульовано наступний правовий висновок: «Змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов`язання виплатити зазначені соціальні виплати на стягнення суми цих виплат, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті». Подібний висновок також було зроблено Верховним Судом у постанові від 30 липня 2019 року у справі № 281/1618/14-а.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 липня 2023 року у справі №420/6671/18.

При цьому колегія суддів зазначає, що судове рішення, яке набрало законної сили має силу закону і підлягає безумовному виконанню. Будь-яка інша посадова особа, орган, у тому числі колегіальний не наділений повноваженнями ставити під сумнів, переглядати або надавати оцінку рішенню суду в поза процесуальний порядок.

Отож, за своєю суттю рішення суду про зобов`язання Головного управління Національної поліції у Львівській області обов`язково працевлаштувати ОСОБА_1 на роботі має силу закону.

Також колегією суддів ураховано, що пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відтак, відповідно до пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», передбачено можливість працевлаштування працівників міліції, шляхом призначення на посаду в органи поліції, шляхом видання відповідного наказу, що в свою чергу фактично є обов`язковим працевлаштуванням.

Окрім того колегією суддів ураховано, що розглядаючи касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд у постанові від 06.02.2019 у справі №813/77/16 дійшов висновку про те, що у ОСОБА_1 були відсутні можливості реалізувати передбачене Законом України «Про Національну поліцію» право на подання рапорту про прийняття на службу до поліції та не вважається таким, що відмовився від проходження служби в поліції, та/або не прийнятим на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення в розумінні пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».

За приведених положень законодавства та фактичних обставин, колегія суддів не вбачає об`єктивної (безумовної) неможливості невиконання Головним управлінням Національної поліції у Львівській області рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 у справі №380/3419/20, яке б потребувало зміни способу або порядку його виконання.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що тривала бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області призводить до порушенням принципу безумовності та негайності виконання судового рішення, як складових елементів принципу обов`язковості судового рішення, гарантованого статтею 124 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року з питань зміни способу та порядку виконання судового рішення та встановлення судового контролю у справі № 380/3419/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. Й. Коваль
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 14 березня 2024 року