Справа № 569/351/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 569/351/23 пров. № А/857/2825/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2024 року у справі за її позовом до Управління державної міграційної служби України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

суддя у І інстанції Ковальов І.М.,

час ухвалення судового рішення 16 год 17хв,

місце ухвалення судового рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила скасувати постанову серії ПР МРВ №000564 від 21 грудня 2022 року Управління державної міграційної служби України в Рівненській області (далі УДМС) про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) у вигляді штрафу у розмірі 2040 грн та закрити провадження у адміністративній справі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2024 року у справі № 569/351/23 у задоволенні позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 вчасно не звернулася за обміном посвідки на тимчасове проживання та вчасно не покинула територію України, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач не зверталась, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримувала.

Оскільки громадянка російської федерації ОСОБА_1 порушила законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, постанова УДМС про накладення адміністративного стягнення серії ПН МРВ №0000564 від 21 грудня 2022 року складена з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог чинного законодавства.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов у повному обсязі.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що документи про притягнення до адміністративної відповідальності були складені за її відсутності і підписані нею у стресовому стані. Стверджує, що не володіє українською мовою і не розуміла змісту документів, які підписувала, їй не було роз`яснено прав, зокрема права на правову допомогу.

Твердження суду про те, що інформація про необхідність з`явитися для обміну посвідки на тимчасове проживання була опублікована на сайті відповідача не підтверджена відповідачем належними доказами.

Суд не у повній мірі дослідив наявні пояснення позивачки, які були сформовані відповідачем, до матеріалів справи не було долучено CD з файлами звукозапису розмови працівника паспортного сервісу ДП «Документ» з позивачкою та її чоловіком ОСОБА_2 , який підтверджує те, що вона заздалегідь зверталися та намагалися подати відповідний пакет документів з метою оформлення обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Наполягає на тому, що починаючи з березня 2022 року зверталася з метою оформлення обміну посвідки на тимчасове проживання до паспортного сервісу ДП «Документ» за адресою м. Рівне, вул. 16-го Липня, 6а, однак їй було повідомлено, що наразі документи не приймаються і слід зачекати відповідного нормативно-правового акту, який дасть змогу скористатися правом та подати документи.

Отримавши інформацію про таку можливість, позивачка приїхала до начальника відділу ДП «Документ» ОСОБА_3 , яка її скерувала до відповідача, де щодо неї було складено відповідні адміністративні матеріали.

Не знала про те, що постановою Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2022 року №1232 було надано право на оформлення обміну посвідки на тимчасове проживання.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що вчинила необхідні для оформлення нової (обміну) посвідки на тимчасове проживання в Україні, перебуває на території України не перший рік, має тісні соціальні зв`язки та є дружиною громадянина України.

Під час вирішення питання про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності не встановлювався факт наявності умислу на порушенням правил перебування на території України у її діях, а отже і наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 КУпАП.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки УДМС підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду у режимі відеоконференції підтримав подану апеляційну скарги доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник УДМС у ході апеляційного розгляду у режимі відеоконференції заперечила обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у Ростовській області, російська федерація, що підтверджується копією паспорта громадянина російської федерації № НОМЕР_1 , виданим 02 листопада 2018 року, орган видачі МВД 61016.

ОСОБА_1 була документована посвідкою на тимчасове проживання від 26 квітня 2021 року № 800204716, орган видачі 5601. Дата закінчення строку дії посвідки 25 квітня 2022 року.

У відповідності до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 02 квітня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 02 квітня 2021 року зареєстрували шлюб.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ПР МРВ №000564 від 21 грудня 2022 року, складеним провідним спеціалістом Рівненського міського відділу УДМС Федюком А.А., 21 грудня 2022 року о 12:20 за адресою м. Рівне, вул.Словацького, 3 було встановлено громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка порушила правила перебування в Україні з 09 грудня 2022 року і ухилилася від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, що є порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за що передбачена відповідальність відповідно до частини 1 статті 203 КУпАП.

Відповідно до постанови про адміністративне стягнення серії ПН МРВ №000564 від 21 грудня 2022 року громадянка російської федерації ОСОБА_1 порушила правила перебування в Україні з 09 грудня 2022 року і ухилилася від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, що є порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Відповідно до частини 1 статті 203 КУпАП на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 2040 грн.

Накладений штраф ОСОБА_1 сплатила (квитанція № 94377449).

Разом із тим, ОСОБА_1 не погодилася із притягненням її до адміністративної відповідальності вказаною постановою та звернулася до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України регламентовано приписами Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773-VI)

За приписами статті 1 Закону № 3773-VI:

возз`єднання сім`ї це - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України (пункту 3 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI);

іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (пункт 7 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI).

іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом (пункту 10 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI).

посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (пункт 18 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI).

Згідно із частиною 1 статті 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Пунктом 14 статті 4 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Частиною 3 статті 5 вказаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

За приписами частини 1 статті 17 Закону № 3773-VI іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.

Іноземцю або особі без громадянства, які не пізніше останнього дня строку дії посвідки на тимчасове проживання подали заяву про її обмін, продовжується строк тимчасового проживання на період, необхідний для розгляду такої заяви (частина 4 статті 17 Закону № 3773-VI).

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322 (далі - Порядок №322)

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

За приписами підпункту 3 пункту 7 Порядку №322 обмін посвідки здійснюється у разі закінчення строку дії посвідки.

Згідно із пунктом 16 Порядку №322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Пунктом 19 Порядку №322 у редакції на час виникнення спірних правовідносин було передбачено, що у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

У відповідності до пункту 67 Порядку № 322 після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

ОСОБА_1 була документована посвідкою на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 з терміном дії до 25 квітня 2022 року.

Постановою Кабінет Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 165 «Деякі питання реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб» було зупинено строки надання адміністративних послуг суб`єктам їх надання та видачу дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те що зупинення строків надання адміністративних послуг вказаним рішенням Уряду надавало можливість відповідному дозвільному органу під час дії воєнного стану в Україні не приймати рішення за наслідками розгляду своєчасно поданих особами документів, однак не звільняло їх від обов`язку своєчасно звернутися за продовженням посвідки на тимчасове проживання до відповідного органу в установленому порядку.

При цьому з урахуванням приписів пункту 19 Порядку №322 та закінчення строку дії посвідки позивачки 25 квітня 2022 року необхідні для продовження дії такої посвідки документи мали бути подані до 10 квітня 2022 року.

Водночас доказів подачі ОСОБА_1 передбачених Порядком №322 документів для продовження посвідки на тимчасове проживання у зазначений строк чи оскарження нею у адміністративному чи судовому порядку відмови у прийнятті таких документів суду не надано.

За приписами пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2022 року №1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» особи, зазначені в абзаці третьому пункту 2 цієї постанови (до яких належить позивачка, як особа, що отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі пункту 14 статті 4 Закону № 3773-VI) повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності цією постановою звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності цією постановою.

Вказана постанова набрала чинності 09 листопада 2022 року, а отже ОСОБА_1 мала у строк до 08 грудня 2022 року подати документи для обміну посвідки на тимчасове проживання, строк дії якої закінчився 25 квітня 2022 року.

Разом із тим, позивачкою не надано суду доказів про подання необхідних документів для обміну посвідки на тимчасове проживання у зазначений строку або оскарження дій відповідача щодо безпідставної відмови у прийнятті таких документів.

Посилання представника ОСОБА_1 на багаточисельні звернення для вирішення цього питання в усному порядку апеляційним судом відхиляється, оскільки такі не спростовують факту відсутності доказів невиконання позивачкою обов`язку неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів шляхом вчинення необхідних дій для легітимізації свого перебування в Україні.

Окрім того, посилання на незнання позивачкою української мови та незабезпечення їй перекладача, на переконання апеляційного суду є безпідставними, оскільки у наявній у матеріалах справи копії рішенні № 39 про примусове повернення до країни походження (а.с. 63) наявний підпис ОСОБА_1 про те, що вона перекладача не потребує.

Посилання представника позивачки на те, що вона не отримувала від відповідача повідомлення про необхідність з`явитися для подачі документів з метою продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки відповідно до приписів статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Набрання чинності актами Кабінету Міністрів України врегульовано статтею 55 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" від 16 травня 2008 року № 279, якою визначено, що постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Постанова Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2022 року №1232 була опублікована у виданні «Урядовий кур`єр» від 09 листопада 2022 року № 239.

За приписами статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі частиною 1 статті 203 КУпАП у редакції на час виникнення спірних правовідносин порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився тягнуть за собою накладення відповідного штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії ПН МРВ №0000564 від 21 грудня 2022 року відповідає вимогам чинного законодавства і підстав для задоволення позову немає.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а отже апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2024 року у справі № 569/351/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 14 березня 2024 року.