Справа № 300/1019/24
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" березня 2024 р. справа № 300/1019/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування рішення про накладення штрафу, -
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), відповідно до змісту якого просить суд:
- визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Леськів Л.З. щодо винесення постанови від 31.01.2024 у виконавчому провадженні ВП №72008404 про накладення штрафу протиправними;
- скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Леськів Л.З. від 31.01.2024 у виконавчому провадженні ВП № 72008404 про накладення штрафу в розмірі 5 100,00 грн.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 даний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.28-29).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 відкрито провадження у даній справі в порядку статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.35).
Відповідач не скористався правом подання відзиву на позов. За правилами частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник заявника в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився. Водночас, 14.03.2024 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с.71).
Відповідно до частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи за відсутності сторін, на підставі поданих сторонами доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви органу пенсійного фонду, дослідивши та оцінивши в сукупності докази, наявні у матеріалах даної адміністративної справи, судом встановлено такі обставини.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 у справі № 300/3014/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення від 15.07.2022 за № 7014/03-16; зобов`язання до вчинення дій - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 15.07.2022 за № 7014/03-16 про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи з 05.04.2001 по 03.05.2011 на посаді головного спеціаліста служби субсидій Коломийського управління соціального захисту населення та з 28.04.2011 по 05.05.2021 на посаді головного спеціаліста управління праці та соціального захисту населення Коломийської міської ради та на посаді головного спеціаліста сектору призначення житлових субсидій відділу призначення житлових допомог та компенсацій управління соціального захисту населення департаменту соціальної політики Коломийської міської ради.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", починаючи з 29.06.2022 відповідно до довідки від 28.06.2022 № 2492/02-07, з проведенням її перерахунку та виплати різниці.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2023 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 у справі № 300/3014/22 - без змін.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 у справі № 300/3014/22 набрало законної сили 20.02.2023.

04.10.2022 видані виконавчі листи по справі № 300/3014/22.

За заявою ОСОБА_1 від 16.06.2023 (а.с.43) старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пищ М.С. 14.06.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72008404 з виконання виконавчого листа № 300/3014/22, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 04.10.2022 направлено для виконання Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (а.с.46).

Згідно зі змістом пункту 2 коментованої вище постанови, скерованої органу пенсійного забезпечення (а.с.214), старшим державним виконавцем доведено до відома боржника про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом від 30.06.2023 № 0900-0902-5/30208 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило державного виконавця, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 у справі № 300/3014/22 виконано у добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження (а.с.13-15).

Позивач наголосив на тому, що фактично виконавче провадження № 72008404 з виконання виконавчого листа № 300/3014/22, виданого судом 04.10.2022, відкрито 14.06.2022, після того як ОСОБА_1 в добровільному порядку, до відкриття виконавчого провадження, здійснено перерахунок пенсії за змістом резолютивної частини рішення суду та забезпечено її виплату.

Серед матеріалів виконавчого провадження міститься заява ОСОБА_1 до головного державного виконавця відділу примусово виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 06.10.2023, в якій стягувач вказує про зобов`язання боржника виконати рішення суду від 29.08.2022 у справі № 300/3014/22 в частині врахування довідки від 28.06.2022 за № 2492/02-07, здійснивши перерахунок обчислення заробітку зазначеного в довідці, загальна сума по якій має бути поділена на 24, а не 60 календарних місяців (а.с.57-58).

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Леськів Л.З. 31.01.2024 при примусовому виконанні виконавчого листа № 300/3014/22, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 04.10.2022, винесено постанову про накладення штрафу, згідно якої за невиконання боржником рішення суду на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, на підставі статей 63,75 Закону України «Про виконавче провадження», накладено штраф у розмірі 5 100 грн. (а.с.11-12).

Не погодившись з такими діями відповідача та даною постановою позивач звернуся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У відповідності до статті 2 Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 26 Закону № 1404-VІІІ визначено підстави початку примусового виконання рішення виконавцем.

Відповідно до частин 5, 6 статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 63 Закону № 1404-VІІІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону № 1404-VІІІ, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть слугувати будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид та обсяг яких залежить від характеру правовідносин, суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання та мотивів рішення, яке примусово виконується.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

З аналізу вказаних норм можливо дійти висновку про те, що на момент винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте цього не зробив.

Так, суд зазначає, що виносячи оскаржувану постанову від 31.01.2024, у її змісті, державний виконавець вказав, що "…Боржником не виконано рішення суду фактично в повному обсязі відповідно до резолютивної частини даного виконавчого документу. Зокрема, боржником при обчисленні заробітку державного службовця враховано нараховану заробітну плату за 2019-2021 не згідно даних довідки від 28.06.2022 № 2492/02-07, (яка місить дані по нарахованій заробітній платі за період з травня 2019 по квітень 2021, тобто за 24 календарні місяці). Всупереч зазначеним даним у довідці стягувача, боржник при виконанні даного рішення суду поділив при обчисленні заробітку державного службовця, нараховану заробітну плату за період з травня 2019 по квітень 2021, розбивши цю суму на 60 календарних місяців (а не на фактичну кількість місяців яка вказана у довідці) і як наслідок, стягувач отримує значно менший розмір пенсії, а ніж їй належить…» (а.с.69-70).

Як зазначалось вище, предметом виконання у виконавчому провадженні № 72008404 є виконавчий лист у справі № 300/3014/22, виданий судом 14.10.2022, за змістом якого вказано "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", починаючи з 29.06.2022 відповідно до довідки від 28.06.2022 № 2492/02-07, з проведенням її перерахунку та виплати різниці" (а.с.44).

Тобто, відповідач при примусовому виконанні зобов`язаний перевірити певні обставини, чи мало місце після ухвалення рішення у справі (набрання ним законної сили) реальне вчинення органом пенсійного забезпечення дій/прийняття рішень в частині, а саме переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", починаючи з 29.06.2022 відповідно до довідки від 28.06.2022 № 2492/02-07 та нарахування і виплати перерахованого недоплаченого розміру пенсії (як різниці між фактично виплаченою і перерахованою за рішенням суду у справі № 300/3014/22) за період з 29.06.2022 по день виконання судового рішення.

Із змісту заяви ОСОБА_1 від 06.10.2023, поданої до відповідача після відкриття виконавчого провадження, встановлено, що підставою для винесення оскаржуваного рішення є те що, при виконанні даного рішення суду стягувач поділив при обчисленні заробітку державного службовця, нараховану заробітну плату за період з травня 2019 по квітень 2021, поділивши цю суму на 60 календарних місяців, а не на фактичну кількість місяців, яка вказана у довідці, тобто 24 місяці (а.с.57-58).

Суд звертає увагу, що ні стягувач, ні державний виконавець не ставить під сумнів виконання позивачем змісту резолютивної частини рішення суду щодо переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", починаючи з 29.06.2022 та з урахуванням довідки від 28.06.2022 № 2492/02-07, водночас, спірним є проведення самого перерахунку та виплати різниці.

Як встановлено судом, виходячи із змісту наявного у матеріалах справи перерахунку пенсії, оформленого 06.03.2023, Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області, на виконання рішення суду від 29.08.2022 у справі № 300/3014/22 здійснило переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», починаючи з 29.06.2022, із врахуванням довідки від 28.06.2022 № 2492/02-07, та з проведенням її перерахунку та виплати різниці (а.с.53-55).

В даному аспекті слід зазначити, що ОСОБА_1 зверталася до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області з приводу цього питання, а саме правомірного зарахування довідки, водночас листом від 07.03.2023 останнє повідомило, що довідка від 28.06.2022 за № 2492/02-07 не відповідає формам довідок про складові заробітної плати для призначення пенсій державним службовцям згідно Постанови правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3, та відповідно при обчисленні заробітку державного службовця враховано нараховану заробітну плату за 2019-2021 згідно вищевказаної довідки, загальна сума по якій поділена на 60 дів (а.с.59-61).

Тобто, боржник фактично вчинив дії/прийняв рішення здійснив переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», починаючи з 29.06.2022, із врахуванням довідки від 28.06.2022 № 2492/02-07, та з проведенням її перерахунку та виплати різниці, відповідно до резолютивної частини судового рішення від 29.08.2022 за № 300/3014/22.

Суд звертає увагу відповідача, що резолютивною частиною рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 за № 300/3014/22 не зобов`язано та не вказано на яку саме кількість днів Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області слід проводити поділ при обчисленні заробітку державного службовця відповідно до довідки від 28.06.2022 № 2492/02-07.

Таким чином, як зміст вищевказаної довідки так і сам алгоритм розрахунку пенсійних виплат не був предметом дослідження у справі № 300/3014/22 від 29.08.2022, та відповідно, не може досліджуватися в межах даної справи.

Відтак, суд вважає такими, що виходять за межі повноважень органу державної виконавчої служби надання правової оцінки правовідносинам, які мають місце в пенсійній справі ОСОБА_1 , зокрема, щодо правомірності перерахунку розміру пенсії, виходячи із сум заробітної плати, визначених у довідці від 28.06.2022 № 2492/02-07, саме в частині розрахунку базової величини розміру пенсійних нарахувань.

Так, захист і відновлення порушеного права в будь-якій конкретній справі здійснюється судом на конкретну календарну дату в ретроспективі спірних подій. Тобто суд, захищаючи порушені права, здійснює їх відновлення на певний момент ухвалюючи відповідне рішення, яке стосується публічно правового спору, який мав місце в минулому часі до дня звернення до суду.

Кодекс адміністративного судочинства України як і інші процесуальні закони не передбачає можливість при ухваленні остаточного судового рішення та вирішення спору вирішувати спірні правовідносини на майбутнє. Так як будь-які правовідносини, в тому числі, які були спірні, матимуть логічне завершення після реального виконання рішення суду.

Після виконання боржником рішення суду, правовідносини, які врегульовані виконаним рішенням, перестають бути спірними, за умови, якщо в їх правовому регулюванні і фактичних обставинах, що обумовлювали їх виникнення, не відбулися фактичні зміни.

Втім, якщо після виконання рішення суду такі правовідносини наповнилися новим додатковим змістом, новими обставинами і правовим регулюванням, останні перестають бути спірними за первинним рішенням суду, так як набувають ознак нового публічно-правового спору, який повинен досліджуватися із урахуванням усіх, в тому числі нових обставин, яким ще не надано правової оцінки.

Таким чином, при виконанні рішення суду в межах судової справи № 300/3014/22, державний виконавець, не будучи органом пенсійного забезпечення, який володіє повноваженнями на призначення, обчислення і перерахунок пенсій, а також судовим органом, який в порядку статей 382, 383 КАС України вправі перевіряти зміст правомірності зміни виконання судового рішення, зважаючи на наповнення з 29.06.2022 правовідносин із перерахунку пенсії ОСОБА_1 новими складовими і обставинами, надав правову оцінку діям боржника щодо порядку обчислення розміру пенсії виходячи із конкретних складових сум заробітної плати (з врахуванням чи не врахуванням їх за довідкою 28.06.2022 № 2492/02-07), що не входить/не входило як до змісту виконавчого листа № 300/3014/22, так і до меж правової оцінки поведінки боржника у виконавчому провадженні ВП № 72008404.

При вчиненні дій/прийняття рішень за кожним із таких судових рішень орган пенсійного фонду в першу чергу виконує зміст останніх, втім обов`язково враховує норми матеріально-права, чинні при виконанні таких рішень. Вчинення в такому випадку інших дій/прийняття рішень, окрім виконання рішення суду, як зазначено вище по тексту є окремою поведінкою органу пенсійного забезпечення, якій ще не надано правової оцінки, навіть якщо стягувач вважає її протиправною.

У випадку, вважаючи такі інші дії/рішення протиправними, особа якої стосуються останні вправі їх оскаржити до суду в порядку статті 383 КАС України.

На думку суду, виконуючи рішення суду у справі № 300/3014/21, орган пенсійного забезпечення вчинив дії/прийняв рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 виходячи із змісту резолютивної частини рішення.

Як вже зазначалося судом, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Отже, виходячи із вказаного, суд зазначає, що позивачем 28.02.2023 добровільно (без втручання органів державної виконавчої служби) вчинено весь обсяг дій і прийнято достатньо правових рішень, якими до 14.06.2023 (день відкриття виконавчого провадження №72008404) забезпечено виконання рішення суду у справі № 300/3014/22 від 29.08.2022.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За такого правового врегулювання та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу на відповідача в розмірі 5100,00 суперечать частині 1 статті 75 "Про виконавче провадження", та як наслідок оскаржувана постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Леськів Л.З. від 31.01.2024 ВП №72008404 є протиправною та належить до скасування.

Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними витрат пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, відтак, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 271, 272, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування рішення про накладення штрафу, - задовольнити.

Визнати дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Леськів Л.З. щодо винесення постанови від 31.01.2024 ВП № 72008404 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн протиправними.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Леськів Л.З. від 31.01.2024 ВП № 72008404 про накладення на ГУ ПФУ в Івано-Франківській області штрафу в розмірі 5100 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його виготовлення в повному обсязі.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018);

Відповідач:

Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76000).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.