Справа № 120/18195/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/18195/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик В.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

14 березня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Сушка О.О. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якому просив визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 69270848 та зобов`язати його здійснити заходи примусового виконання рішення у цьому ж виконавчому провадженні, зокрема: вжити заходи, передбачені частиною другою статті 63 Закону України " Про виконавче провадження".

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справ. Також цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державну судову адміністрацію України.

25.12.2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про відмову від позову в частині позовних вимог щодо зобов`язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходи, передбачені частиною другою статті 63 Закону України " Про виконавче провадження" та закриття провадження в частині цих вимог.

Обґрунтовуючи подане клопотання представник позивача вказала, що 22.12.2023 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Тарасом Євгенійовичем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у виконавчому провадженні №69270848, в якій також зазначено вимогу виконати рішення протягом 10 робочих днів та попереджено боржника про кримінальну відповідальність, тобто державним виконавцем вжито заходи, передбачені частиною другою статті 63 Закону України " Про виконавче провадження".

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року клопотання представника позивача про відмову від позову в частині позовних вимог задоволено частково. Зокрема, судом прийнято відмову позивача від позову, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про зобов`язання вжити заходи, передбачені частиною другою статті 63 Закону України " Про виконавче провадження" закрито.

В подальшому, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року судом постановлено закрити провадження у справі, оскільки порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду з цим позовом, виправлене відповідачем самостійно в позасудовому порядку.

Не погоджуючись з ухвалою суду про закриття провадження у справі, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду з цим позовом, виправлене відповідачем самостійно в позасудовому порядку, про що додатково свідчить заява представника позивача про відмову від позову в частині позовних вимог, і наразі відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною після такого виправлення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Пунктом 8 ч.1 ст. 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Так, для закриття провадження відповідно до вказаної норми необхідним є настання сукупності наступних обставин: самостійне виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень чи після звернення позивача до суду з відповідним позовом, а також можливість повного відновлення законних прав та інтересів позивача внаслідок виправлення оскаржуваних порушень, без визнання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 800/369/17, зазначено, що у розумінні п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Тобто, для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких дій чи бездіяльності протиправними.

Так, спір між сторонами виник у зв`язку бездіяльністю старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Тараса Євгенійовича щодо виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2022 року у справі №120/8897/21-а, яким зобов`язано Державну судову адміністрацію України виділити та перерахувати на рахунок Вінницького апеляційного суду кошти в сумі 564522,65 грн. недоплаченої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 включно ОСОБА_1 .

В даному випадку, позивач, обираючи спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів, просив суд визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 69270848 та зобов`язати його здійснити заходи примусового виконання рішення у цьому ж виконавчому провадженні, зокрема: вжити заходи, передбачені частиною другою статті 63 Закону України " Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження в адміністративній справі, що мало місце 20.12.2023, відповідач, керуючись статтями 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову від 22.12.2023 року про накладення штрафу ВП №69270848, якою накладено на Державну судову адміністрацію України штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. Вказана постанова направлена на адресу сторін супровідним листом №69270848/15(20.1) від 22.12.2023 року.

З огляду на встановлені обставини справи, 25.12.2023 року представником позивача подано клопотання про відмову від позову в частині позовних вимог щодо зобов`язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходи, передбачені частиною другою статті 63 Закону України " Про виконавче провадження" та закриття провадження в частині цих вимог, яке судом за результатами його розгляду було задоволено.

В подальшому, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду з цим позовом, виправлене відповідачем самостійно в позасудовому порядку, про що додатково свідчить заява представника позивача про відмову від позову в частині позовних вимог, і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною після такого виправлення.

Вказані обставини відповідно до вимог пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України стали підставою для закриття судом першої інстанції провадження у справі.

Судова колегія зауважує, що аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що для закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України необхідним є встановлення факту виправлення суб`єктом владних повноважень порушень, які оскаржуються позивачем в судовому порядку. При цьому, відповідне усунення порушень має бути здійснено суб`єктом владних повноважень самостійно та в обсязі, який дає підстави для висновку про повне відновлення порушених прав позивача, з яким останній погоджується.

Як було відзначено вище, відновлення порушеного права, на захист якого він звернувся до суду з цим позовом, позивач визначив в спосіб зобов`язання відповідача здійснити заходи примусового виконання рішення у виконавчому провадженні №69270848, зокрема, вжити заходи, передбачені частиною другою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Будь-яких інших вимог зобов`язального характеру позивачем не висувалось.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про самостійне поновлення відповідачем порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, і про відсутність (припинення) інших вимог зобов`язального характеру щодо відповідача.

Також, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення, оскільки відповідачем на час розгляду справи по суті фактично відновлено порушене право позивача.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що судовий розгляд заради судового розгляду суперечить завданню адміністративного судочинства, метою якого є саме захист прав, свобод та інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Тому, якщо у ході судового розгляду буде встановлено факт того, що права позивача не є порушеними або ж їх було відновлено під час судового розгляду, то такі права не можуть бути захищені судом.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання позивача - апелянта по справі, на те, що заява представника позивача про закриття провадження у справі стосувалась виключно частини вимог щодо вжиття заходів, передбачених частиною другою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", натомість від інших вимог, зокрема, від вимоги про зобов`язання відповідача здійснити інші, тобто відмінні від тих, які передбачені частиною другою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", заходи примусового виконання рішення у цьому ж виконавчому провадженні, сторона позивача не відмовлялася.

В даному випадку, вимога про зобов`язання відповідача вжити заходи на виконання рішення суду, а не тільки заходи, визначені ч. 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", не може бути розглянута судом, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього кодексу, в межах позовних вимог.

В даному ж випадку, зміст прохальної частини позовної заяви не дає підстав вважати, що вимоги в частині зобов`язання відповідача вчинити дії розповсюджуються на всі повноваження, визначені ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки самим скаржником уточнено, що вказані дії мають бути здійснені виключно в рамках частини другої вказаної статті.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів за результатами розгляду апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях, невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Сушко О.О. Сапальова Т.В.