Справа № 380/17439/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/17439/23 пров. № А/857/21699/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судова-Хомюк Н.М.,

суддів: Онишкевич Т.В.,

Сеник Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі №380/17439/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя у І інстанції Хома О.П.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (надалі також відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо зарахування позивачу до календарної вислуги років пільгової вислуги років, сформованої за періоди служби у підрозділах карного розшуку органів внутрішніх справ з 26.07.2005 по 10.05.2018, з розрахунку один місяць служби за півтора місяця;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу у пільговому обчисленні, сформовану за період з 26.07.2005 по 10.05.2018, з розрахунку один місяць служби за півтора місяця.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебував на посаді начальника відділу розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУ НП. Позивач вказує, що наказом від 22.03.2021 №116 о/с на підставі рапорту від 09.03.2021 його звільнено зі служби в поліції. Позивач також зазначає, що оскільки ГУ НП у Львівській області не зарахувало позивачу до календарної вислуги років пільгову вислугу років, то стаж служби в поліції при звільненні та для виплати одноразової грошової допомоги становить 19 років 07 місяців 09 днів. Позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до календарної вислуги років пільгову вислугу років, у задоволенні якої відповідач відмовив листом від 12.07.2023 року. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, та такою, що підлягає скасуванню, а тому просить позов задовольнити повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні позивачу до календарної вислуги років пільгової вислуги років, сформованої за період служби в підрозділах карного розшуку органів внутрішніх справ з 26.07.2005 по 27.07.2011, з розрахунку один місяць служби за півтора місяця.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу років у пільговому обчисленні, сформовану за період служби в підрозділах карного розшуку органів внутрішніх справ з 26.07.2005 по 27.07.2011, з розрахунку один місяць служби за півтора місяця.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 к. судових витрат у вигляді судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ГУНП у Львівській області вважає неприйнятним посилання позивача на те, що до спірних правовідносин для визнання права на призначення пенсії за вислугу років підлягає застосуванню Постанова №393, якою позивачу на його думку для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, є безпідставними, оскільки згідно ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Апелянт зауважує, що відповідач при розгляді звернення позивача про оформлення та подання документів до відповідного органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії позивачу правомірно враховував лише вислугу в календарному обчисленні, тому діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Апелянт, зокрема, зазначає, що наказ про звільнення позивача виданий 22.03.2021 року, а тому на момент обчислення вислуги років ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.92 року (яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 780 від 20.07.2011 року, та яка набрала законної сили 27.07.2011 року), у відповідача були відсутні правові підстави для зарахування вислуги років на пільгових умовах за час перебування на службі в період з 26.07.2005 року до 10.05.2018 року.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 відповідно до послужного списку №М-255136 проходив служу в органах внутрішніх справ:

- з 26.07.2005 по 28.09.2007 оперуповноважений Групи КР Новороздільського МВМ Миколаївського РВ УМВСУ;

- з 28.09.2007 по 03.09.2009 оперуповноваженим Сектора КП Новороздільського МВМ Миколаївського ПВ ГУМВС;

- з 03.09.2009 по 24.02.2011 оперуповноважений сектору карного розшуку Стрийського МВ ГУМВС;

- з 24.02.2011 по 01.08.2011 оперуповноважений відділу розкриття незаконних заволодінь автотранспортом управління карного розшуку ГУ МВС;

- з 01.08.2011 по 05.11.2015 старший оперуповноважений відділу розкриття незаконних заволодінь автотранспортом управління карного розшуку ГУ МВС;

- 07.11.2015 по 01.12.2016 старший оперуповноважений в особливо важливих справах Карної поліції/карного розшуку ГУ НП;

- з 01.12.2016 по 21.08.2017 старший оперуповноважений в особливо важливих справах Карної поліції/карного розшуку ГУНП;

- з 21.08.2017 по 16.02.2018 начальник відділу розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУ НП;

- з 16.02.2018 по 10.05.2018 заступник начальника управління, начальник відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку ГУНП;

- з 10.05.2018 начальником відділу розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУ НП.

Наказом від 22.03.2021 №116 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 , начальника відділу розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУНП, звільнено з посади відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням). Стаж служби в поліції при звільненні та для виплати одноразової грошової допомоги становить 19 років 07 місяців 09 днів.

Представник позивача звернувся до ГУ НП у Львівській області із заявою про зарахування ОСОБА_1 до календарної вислуги років пільгову вислугу років служби в органах внутрішніх справ.

ГУ НП у Львівській області листом від 12.07.2023 №121-74/ПЗ/05/13-2023 з посиланням на частину 2 статті 78 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та Постанову КМУ №393, яка встановлює порядок обчислення стажу (вислуги років) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, який проводиться саме з метою призначення пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, відмовив у задоволенні заяви.

Вищевказані обставини встановлені матеріалами справи та не заперечуються сторонами по справі.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Суд першої інстанції зазначає, що на виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей. Суд першої інстанції звертає увагу, що Кабінетом Міністрів України не визначено іншого порядку обчислення вислуги років у поліції, в тому числі і під час проходження служби, окрім того, що передбачений Порядком № 393. Суд першої інстанції також зазначає, що до вислуги років для призначення пенсії особам, зазначеним у Постанові № 393, відповідні періоди проходження ними служби зараховуються на пільгових умовах, у тому числі, періоди проходження служби до 27.07.2011 на посадах, передбачених Постановою № 393 до внесення до неї змін Постановою №780. Суд першої інстанції також вказує, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті акти, що передбачають пільгове обчислення періоду проходження військової служби для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення різних видів пенсій. Суд першої інстанції зазначає, що застосування лише положень пунктів «а», «б» статті 12 Закону №2262-ХІІ при обрахунку вислуги років для призначення пенсії особі, яка проходила службу, зокрема в органах внутрішніх справ, без врахування положень статті 17-1 Закону №2262-ХІІ, є неправомірним та таким, що порушує встановлені гарантії її прав на пільгове пенсійне забезпечення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до п.б ч.1 ст.1-2 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі Закон № 2262), право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно пункту а ч. 1 ст.12 Закону №2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Статтею 17 Закону №262-ХІІ визначені види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Так, відповідно до статті 17 Закону №2262-ХІІ, особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: а) військова служба; б) служба в органах внутрішніх справ, поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; в) час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно зі статтею 17-1 Закону №2262-XII, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей (далі Постанова №393).

Відповідно до абз.3 п.1 Порядку №393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Відповідно до підпункту в пункту 3 Постанови №393, до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця - у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

Наведені правові положення дають підстави зробити висновок, що визначальною умовою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження відповідної служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.

Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є Закон №2262-ХІІ, який передбачає пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження відповідної служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена постановою №393. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема і на пільгових умовах.

Тому, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII, а пільгове ж обчислення періоду проходження служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Аналогічні висновки містяться у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а та постанови Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18.

При цьому, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, визначені Законом №2262-XII.

Під час розгляду даного спору судом встановлено, що станом на день звільнення позивача зі служби його стаж служби в поліції для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складав 19 років 07 місяців 09 днів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період проходження позивачем служби в підрозділах карного розшуку органів внутрішніх справ в період з 26.07.2005 року по 27.07.2011 року підлягає зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах відповідно до п.3 Порядку №393 з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяці.

У зв`язку із встановленими фактичними обставинами справи та наведеного правового регулювання спірних правовідносин протиправною є відмова відповідача, оформлена листом від 12.07.2023 №121-74/ПЗ/05/13-2023 про не зарахування позивачу до календарної вислуги років періоду його служби на пільгових умовах, що вказує на обґрунтованість позовних вимог у відповідній частині.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що з метою ефективного захисту порушеного права позивача суд першої інстанції прийняв вірне рішення про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу років у пільговому обчисленні, сформовану за період служби в підрозділах карного розшуку органів внутрішніх справ з 26.07.2005 по 27.07.2011 з розрахунку один місяць служби за півтора місяця.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно необхідності врахування у спірних правовідносинах висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, від 11 вересня 2023 року у справі № 480/4827/22, від 07 вересня 2023 року у справі № 560/9478/22, від 15 вересня 2023 року у справі № 380/10714/22 та від 18 жовтня 2023 року у справі № 360/17/23», оскільки останні сформовані на підставі іншого правового регулювання, а саме з урахуванням положень редакції Постанови КМУ № 393, після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16 лютого 2022 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позов є таким що підлягає задоволенню повністю.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі № 380/17439/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 14 березня 2024 року