Справа № 454/254/24
Суддя: Фарина Л. Ю.
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 454/254/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року Сокальський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю.

за участю секретаря: Кочмар Н.-Г.М.

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в місті Сокалі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, третя особа на стороні відповідача: старший сержант поліції Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області Ремезевський Богдан Володимирович про скасування постанови про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі серії ЕАТ №7778917 від 21.09.2023р. та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 21.09.2023 року старший сержант поліції Червоноградського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Ремезевський Б.В. виніс оскаржувану постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400.00 грн. Вважає вищевказану постанову незаконною оскільки фабула оскаржуваної постанови вказує «21.09.2023 року ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом WOLKSWAGEN JETA не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії», однак така відповідальність передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП. Більше того, оскаржувана постанова складена без позивача та не вручена у встановленому порядку, в тому числі не надіслана поштовим зв`язком для ознайомлення чи виконання, про її існування взагалі не було відомо 10.01.2024 року при ознайомленні з матеріалами іншої справи в Червоноградському міському суді. Враховуючи вищенаведене позивач вважає постанову незаконною, оскільки така винесена з численними порушеннями норм чинного законодавства а тому посилаючись на норми чинного законодавства просить суд скасувати постанову а провадження у справі закрити.

Ухвалою судді від 25.01.2024року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від відповідача не надходило відзиву та пояснень.

Від третьої особи будь яких пояснень чи заперечень на позовну заяву на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 4ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови 21.09.2023 року близько 06.55год в м.Червоноград по вул. Сокальська 1/а, Львівської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «WOLKSWAGEN JETA» д.н.з. НОМЕР_1 та не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 3400грн. за вчинення ним правопорушення.

Відповідно до 2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За приписами п. 2.4.а) ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті2.1. ПДР.

Аналогічні положення містить ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» - водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність, зазначених у пункті 2.1ПДРУкраїни документів, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною 2 статті 126 Кодексу про адміністративні правопорушення визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона правопорушення - це формальний склад керування транспортними засобами особами, які не мають права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених цією статтею, є вина у формі прямого умислу. Суб`єктами правопорушень, є особи, які здійснюють керування транспортними засобами.

Порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами врегульовано Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою КМУ № 340 від 08.05.1993.

Відповідно до абзацу 3 пункту 27 цього Положення, посвідчення водія, видане до набрання чинності Законом України від 24.09.2008 № 586-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", може бути обміняне на нове на умовах проведення обміну, визначених цим Положенням. При цьому, в новому посвідченні водія зазначаються категорії: А1, А - відповідає категорії А.

Однак із винесеної постанови поліцейським зазначено «Посвідчення водія DIA029010 02.06.2023»

Згідно пункту 2 Порядку формування та перевірки електронного посвідчення водія, електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, їх електронних копій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1453 Електронним посвідченням водія (далі - Е-посвідчення) є національне посвідчення водія у формі електронного відображення інформації, що міститься у національному посвідченні водія, разом з унікальним електронним ідентифікатором (QR-кодом, штрих-кодом, цифровим кодом.

Е-посвідчення формується 1) автоматично за наявності в єдиній інформаційній системі Міністерства внутрішніх справ України (МВС) усіх відомостей, зазначених у національному посвідченні водія, в тому числі відцифрованого образу обличчя особи; 2) засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка "Дія"; 3) на підставі відомостей про видане особі посвідчення водія, що містяться в єдиній інформаційній системі МВС. Кожному Е-посвідченню та присвоюється унікальний електронний ідентифікатор (QR-код) для доступу до відомостей єдиної інформаційної системи МВС.

Е-посвідчення пред`являється на телефоні через мобільний додаток Порталу Дія без додаткового пред`явлення посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу виготовлених на бланках, а також документа, що посвідчує особу. Е-посвідчення та Е-свідоцтво як цифрові документи мають таку ж юридичну силу, як паперові чи пластикові документи.

Таким чином матеріали справи містять відомості які суперечать одне одному, матеріали справи не містять допустимих доказів відеозапису зупинки вказаного транспортного засобу чи інших допустимих доказів винесення оскаржуваної постанови.

Більше того частиною 1 статті 126 Кодексу про адміністративні правопорушення визначено керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

За змістом ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, саме на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності складення оскаржуваної постанови.

Оскільки представником ГУНП у Львівській області не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача та наявності умислу в його діях, суд приходить до висновку про неправомірність винесення оскаржуваної постанови.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Наявність обставин, яким обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

У відповідності до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно частини 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач задокументував правопорушення та виніс оскаржувану постанову таким чином, що унеможливлює встановлення судом об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні, не спростував доводів позивача про наявність невірної кваліфікації вчиненого правопорушення, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена «поза розумним сумнівом» та спростована позивачем, а тому суд приходить до переконання, що позов є підставним, а постанова серії ЕАТ №7778917 від 21.09.2023р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400грн, підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов -задовольнити.

Постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 у виді штрафу у розмірі 3400 грн. серії ЕАТ №7778917 від 21.09.2023р. - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст.286 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду, відповідно до ст.255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Л. Ю. Фарина