Справа № 200/3301/23
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року справа №200/3301/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у справі № 200/3301/23 (головуючий І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язаня вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 06.06.2023 року № 3-ЛК «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення головного бухгалтера з 08.06.2023 року;

- стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримавши при виплаті передбачені законом податки та інші обов`язкові платежі до бюджету.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.10.2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про задоволення позову через порушення норм матеріального, процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Апелянт вважає, що спірний наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області від 06.06.2023 року № 3-ЛК про звільнення є протиправними, оскільки відповідач не виконав свій обов`язок щодо пропонування позивачу усіх вакантних посад, які були наявні після попередження позивача про наступне звільнення. Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що позивачем не доведено наявність з боку відповідача порушень як спеціального Закону №889-VIII так і законодавства про працю, зокрема статті 49-2 КЗпП України при виданні цього наказу.

Щодо застосування законодавства про працю на спірні правовідносини.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX внесені зміни та доповнення до Закону України «Про державну службу», зокрема, відповідно до положень статті 83 Закону України «Про державну службу» (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX, що діє з 25 вересня 2019 року) державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади»; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Згідно з пунктами 1, 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX) підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення: є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» (у редакції до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX), процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті (скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі) визначалася законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускалося лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

13 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX, яким частину третю статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: «3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому, не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».

Водночас за змістом частини п`ятої статті 22 і пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX), у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Вирішальним у контексті застосування законодавства про працю до спірних правовідносин є момент виникнення спірних правовідносин, враховуючи неодноразове внесення змін до Закону України «Про державну службу».

Таким чином процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на момент ознайомлення позивача з попередженням про наступне звільнення, так само і на час видання наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області від 06.06.2023 № 3-ЛК «Про звільнення ОСОБА_1 », у цій справі врегульована положенням Закону України «Про державну службу», що виключає застосування Кодексу законів про працю України до спірних правовідносин.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним судом, зокрема, у постановах від 7 липня 2022 року у справі №200/7782/20-а, від 10 лютого 2022 року у справі №380/3597/20, від 2 червня 2022 року у справі № 420/3541/20, від 20 квітня 2022 року у справі № 400/2034/21 правовідносини у яких є подібними до цієї справи.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23.02.2021 № 1285-ІХ (далі Закон № 1285-ІХ), який набрав чинності 6 березня 2021 року, зокрема частину третю статті 87 Закону № 889-VIII викладено в такій редакції суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Враховуючи викладене, а також те, що наказ про звільнення та попередження були реалізовані в період дії статті 87 Закону № 889-VIII в редакції Закону № 1285-IX, а також, що звільнення фактично відбулося на підставі реорганізації, а не ліквідації, у відповідача був наявний обов`язок щодо здійснення пропозиції вакантних інших рівнозначних посад державної служби або, як виняток, нижчих посад державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідач - Головне управління Держпраці у Донецькій області (, місцезнаходження: 85302, Донецька область, Покровськ, вул. Прокоф`єва, 82) зареєстроване як юридична особа 14 травня 2015 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців внесений запис за номером 1 271 102 0000 001810, перебуває в стані припинення.

За п.п. 1, 2 постанови КМУ «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» від 26 серпня 2020 року № 762 передбачено ліквідувати як юридичну особу публічного права Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та утворити Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці як юридичну особу публічного права.

На виконання цієї постанови наказом Державної служби України з питань праці від 28.09.2020 року № 122 передбачено ліквідувати як юридичну особу Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та призначити головою ліквідаційної комісії заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Г.В.

Згідно трудової книжки б/н від 29.04.2016 року позивач з 29 квітня 2016 року працювала в Головному управлінні Держпраці у Донецькій області на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення, з 29.10.2019 року обіймала посаду головного бухгалтера - начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення. Відповідно до штатного розпису на 2020 рік назву посади змінено на: начальник відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення - головний бухгалтер (наказ від 27.01.2021 № 33-к).

Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 23.04.2021 року № 110- ЛК позивача звільнено з 23 квітня 2021 року у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Донецькій області, відповідно до пункту 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (припинення державної служби з ініціативи суб`єкта призначення).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 року у справі № 200/6213/21 наказ заступника голови ліквідаційної комісії Ф. Фольварчука від 23.04.2021 № 110-ЛК про звільнення з публічної служби - скасовано; ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення - головного бухгалтера Головного управління Держпраці у Донецькій області з 24.04.2021 року.

Касаційні скарги Головного управління Держпраці у Донецькій області на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 200/6213/21 повернути особі, яка її подала відповідно до ухвал Верховного суду від 29.11.2022 року, 28.12.2022 року, 26.01.2023 року, 06.02.2023 року.

На виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 року у справі № 200/6213/21 наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 21.10.2022 року № 3-лк «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » скасовано наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області від 23.04.2021 року № 110-ЛК «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивача на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення - головного бухгалтера Головного управління Держпраці у Донецькій області з 24.04.2021 року.

Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 06.06.2023 року № 3-ЛК «Про звільнення ОСОБА_1 », який підписано головою ліквідаційної комісії Ганною Зуб, 7 червня 2023 позивача звільнено з посади начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення - головного бухгалтера, у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Донецькій області відповідно до пункту 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (припинення державної служби з ініціативи суб`єкта призначення).

07.06.2023 року о 13:25 на електронну адресу позивача надійшла сканована копія цього наказу.

Підставою для видання спірного наказу зазначено:

- попередження про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області від 20.12.2022 року;

- лист голови ліквідаційної комісії Головного управління Держпраці у Донецькій області Ганни Зуб, що містить інформацію щодо наявних вакантних посад у Східному міжрегіональному управління Державної служби України з питань праці від 20.12.2022 року № 20/59-ЛК/22;

- лист голови ліквідаційної комісії Головного управління Держпраці у Донецькій області Ганни Зуб, що містить інформацію щодо наявних вакантних посад у Східному міжрегіональному управління Державної служби України з питань праці від 16.05.2023 року № 13вих/ЛК/23.

Згідно ч.ч. 3, 4 статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Тобто, з дня призначення ліквідаційної комісії до неї переходять усі повноваження щодо управління справами юридичної особи. Отже, дієздатність юридичної особи здійснюється через ліквідаційну комісію. Таким чином, повноваження щодо ведення усіх справ ГУ Держпраці у Донецькій області, в тому числі щодо прийняття організаційно-розпорядчих документів, мало відбуватися лише за підписом голови ліквідаційної комісії ОСОБА_2 .

За ч. 2 статті 1 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року (далі - Закон № 889-VIII) державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За ч. 1 статті 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно ч.ч. 1-3 статті 5 Закону №889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Статтею 5-1 КЗпП України установлено гарантії забезпечення права громадян на працю, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно ч. 4 статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

Таким чином, норми КЗпП застосовуються до спірних правовідносин, якщо вони безпосередньо не врегульовані спеціальним Законом № 889-VIII.

За п. 4 ч. 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно п. 1-1 ч. 1 статті 87 Закону № 889-VIII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: ліквідація державного органу.

За ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений термін, а також терміновий трудовий договір до закінчення терміну його дії можуть бути розірвані власником або уповноваженим їм органом у разі змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників.

Отже, ліквідація відноситься до терміну змін в організації виробництва і праці, що свідчить про поширення на спірні правовідносини положення частини третьої статті 49-2 КЗпП України, відповідно до якої одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Постановою КМУ «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» від 26 серпня 2020 року № 762 ліквідовано як юридичні особи публічного права Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області, Головне управління Державної служби з питань праці у Луганській області та утворено Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці як юридичну особу публічного права.

За п. 3 Постанови № 762 Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, що утворюється згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступником Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головного управління Державної служби з питань праці у Луганській області, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови.

Таким чином, відбулась реорганізація Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області, як юридичної особи так і суб`єкта публічного права.

Крім того, ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) з працевлаштування працівників ліквідованої установи для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи.

Враховуючи, що обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду й існували на день звільнення.

Щодо обов`язку при попередженні про звільнення запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади зазначено у висновках Верховного суду при розгляді подібних спорів в постановах від 23 вересня 2021 року у справі № 807/2322/15, від 29.09.2021 року у справах № 640/6399/20, № 380/740/20.

В обґрунтування вимог позивач посилаєтьсч на неналежне, на її думку, повідомлення про поновлення на посаді та відсутність запропонованої аналогічної посади у новоствореному органі. При цьому, ретельно описуючи у позові численні рішення Європейського суду з прав людини, положення міжнародних договорів та аналізуючи практику вищих судових інстанцій України, позивач не повідомила суд, яким чином саме вона продовжила чи намагалася продовжити виконання обов`язків державної служби після поновлення на попередній посаді.

Позивач зазначає, що згідно зі статтею 9-1 Закону № 889-VІІІ доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів.

Крім того, у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання та зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

З цього приводу позивач вважає порушенням відсутність з боку відповідача спроб налагодити процедуру доведення інформації та обміну документами засобами електронних комунікаційних мереж. Посилається також на правове регулювання електронного документообігу із застосуванням удосконаленого та кваліфікованого електронного підпису та на п. 5.27 Національного стандарту ДСТУ 4163:2020, за яким відомості про виконавця документа складаються з таких елементів: прізвища і власного імені виконавця документа, номер його службового телефону.

З цих підстав позивач вважає, що ознайомлення її з наказом про звільнення та з попередженням про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Донецькій області відбулось з порушенням норм чинного законодавства, оскільки документи (наказ та попередження), які надійшли на електронну адресу, не містять удосконаленого електронного підпису або кваліфікованого електронного підпису, що унеможливлює ідентифікацію особи, яка надала ці документи.

Крім того, позивач вважає, що для продовження трудової діяльності роботодавець повинен був разом з наказом про поновлення на посаді надати пропозиції про наявність вакантних посад в Східному міжрегіональному управлінні Державної служби України з питань праці.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 року у справі № 200/6213/21 наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 21.10.2022 року № 3-лк «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » скасовано наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області від 23.04.2021 року № 110-ЛК «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено її на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення - головного бухгалтера Головного управління Держпраці у Донецькій області з 24.04.2021 року.

Наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області від 21.10.2022 року № 3-лк «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » було направлено на адресу позивача поштою, рекомендованим листом, дата отримання наказу 11.11.2022 року.

Таким чином, після отримання наказу про поновлення на роботі позивач зобов`язана була повідомити своє керівництво про вихід на роботу та приступити до виконання своїх обов`язків. Доказів того, що стосовно позивача запроваджувалася робота в дистанційному режимі чи іншій формі з урахуванням дії воєнного стану сторонами не надано.

Також, позивач не заперечує, що 23.01.2023 року о 15:37 на її електронну адресу надійшла сканована копія листа Головного управління Держпраці у Донецькій області від 20.12.2022 року № 20/59-ЛК/22 з додатком: попередження про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Донецькій області.

Крім того, 07.06.2023 року о 13:25 на електронну адресу позивача надійшла сканована копія паперового наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області від 06.06.2023 року № 3-ЛК «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Також, позивач посилається, що тільки 23.01.2023 року на її електронну адресу надійшов лист Головного управління Держпраці у Донецькій області від 20.12.2022 року №20/59-ЛК/22, в якому відповідно до листа Міжрегіонального управління від 06.12.2022 року №СХ/1/4009-22 зазначена інформація щодо наявності всіх вакантних посад у Східному міжрегіональному управлінні, проте, на думку позивача, така інформація втратила актуальність.

За таких обставин суд критично ставиться до доводів позивача, враховуючи, що після попередження про наступне звільнення до видання спірного наказу про звільнення пройшло більше п`яти місяців, за цей період позивач мала можливість з`ясувати особу, яка підписала таке попередження навіть за відсутності електронного підпису.

Посилання на невідповідність повідомлень відповідача Національному стандарту ДСТУ 4163:2020 при вирішенні цієї справи не мають жодного правового значення, оскільки позивач фактично отримала інформацію, яку відповідач повинен був довести до її відома.

Згідно статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Основні обов`язки державного службовця визначені статтею 8 Закону № 889-VІІІ, згідно якої державний службовець, в тому числі, зобов`язаний: забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

За матеріалами справи після звернення до негайного виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 року у справі № 200/6213/21 позивач до виконання своїх службових обов`язків не приступила, в розпорядження свого керівника не прибула.

Враховуючи викладене, суд вважає хибними посилання позивача на неналежну доставку кореспонденції, оскільки перебування на державній службі передбачає не лише певні обов`язки з боку відповідного органу призначення, а також обов`язки державного службовця забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів, сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки після поновлення на посаді, не чекаючи відповідних поштових чи електронних повідомлень.

За матеріалами справи позивачу запропоновано дві посади у Східному міжрегіональному управлінні: завідувача сектору аналітичного забезпечення та контролю діяльності управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки та головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення у східному напрямку Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці.

Крім того, позивачем не спростовано, що 16 травня 2023 року їй були запропоновані рівнозначні посади державної служби та нижчі посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей в новоутвореному державному органі. Позивачем не спростовано, що після цього за період з 17.05.2023 року по 07.06.2023 року нові вакантні посади державної служби в Східному міжрегіональному управлінні Державної служби України з питань праці не з`являлися.

Таким чином, відповідачем виконаний обов`язок, передбачений частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, а саме: що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Крім того, позивачем не надано жодного доказу її волевиявлення як щодо запропонованих посад, так і взагалі про бажання продовжувати державну службу у новоствореному органі.

За пп. 18 пункту 6 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX (далі - Закон № 117-IX) внесено зміни до Закону України «Про державну службу», а саме у статті 22 у частині п`ятій слово «здійснюється» замінено словами «за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися».

Згідно ч. 3 статті 49-2 КЗпП України, яка повинна застосовуватись до спірних правовідносин субсидіарно, визначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Отже, позивач, не надавши згоди на переведення за запропонованими посадами, фактично відмовилася від переведення на іншу роботу, позивачем не доведено наявність з боку відповідача порушень як спеціального Закону № 889-VIII, так і законодавства про працю, зокрема, статті 49-2 КЗпП України, при виданні спірного наказу про звільнення з посади.

За п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у справі № 200/3301/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язаня вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 18 березня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв