Справа № 200/5021/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року справа №200/5021/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року (повне судове рішення складено 24 листопада 2024 року) у справі № 200/5021/23 (суддя в І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 17 від 20.09.2007, в частині зняття позивача з позачергової черги квартирного обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання та перебувають на обліку військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати відповідача в особі її житлової комісії поновити ОСОБА_1 на позачергову чергу квартирного обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 20.09.2007;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 направити облікову справу ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 .

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначав, що проходить військову службу на посаді заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_2 , а на момент виявлення незаконних дій командуванням ВЧ НОМЕР_1 займав посаду начальника відділення обліку мобілізаційної роботи - заступника начальника другого відділу Маріупольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Донецької області. За весь час проходження військової служби постійним або службовим житлом не забезпечувався. З 23.07.2004 по 23.10.2006 позивач проходив військову службу на посаді помічника командира з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 , на виконання наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 18.09.2006 № 294 за пунктом 63 підпунктом «Г» (у зв`язку проведенням організаційних заходів), Про положення про проходження військової служби офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України затверджено Указом Президента України від 07.11.2001 № 1053/2001 та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.10.2006 № 202 його було звільнено з лав Збройних Сил України та виключено із списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 і направлено для зарахування на військовий облік у Коростишівський ОМВК Житомирської області. Під час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 постійним або службовим житлом не забезпечувався. Згідно з протоколом №17 від 20.09.2007, позивача зняли з квартирного обліку ВЧ НОМЕР_1 із позачергової черги у зв`язку з переїздом до іншого місця проживання та постановці на квартирний облік в іншому місці. Крім того, позивач зазначав, що копії вище зазначених протоколів, на його адресу не надходили, з матеріалами засідання житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 його не ознайомлено, засідання проводилось без його участі та не повідомлялось про час і місце проведення засідання. Вище зазначене свідчить, що ВЧ НОМЕР_1 було порушено пункт 3.3 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.10.2006 №577 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.10.2006 за №1171/13045, який на той час був дійсний. 20.10.2006 позивачем було подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 за вхідним № 3032 від 20.10.2006, «постановку на квартирний облік частини для позачергового отримання житла за рахунок фондів МО України згідно наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 18.09.2006 №294», на підставі рапорту позивача за вхідним №3032 від 20.10.2006 було проведено 25.10.2006 засідання житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 , де згідно витягу з протоколу №9 позивач був включений до списків осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень. Рапортів та заяв після звільнення на адресу командира ВЧ НОМЕР_1 позивач не надавав, а тим паче про зняття з квартирного обліку. 29.07.2021 до ВЧ НОМЕР_1 позивачем була направлена заява про надання копії рапорту на підставі якого було призначено засідання житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 , а також прохання переглянути рішення житлової комісії, за результатами якого було видано протокол № 17 від 20.09.2007. Військовою частиною НОМЕР_1 було надано відповідь за вихідним від 06.08.2021 №1851, де було вказано, що «рапорт було знищено встановленим порядком, а дії житлової комісії військової частини НОМЕР_1 дотримувались всіх норм чинного законодавства». Позивач вважав дії житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 незаконними, безпідставними, протиправними та такими, що порушують вимоги Конституції України, законів України і нормативних актів, якими встановлена процедура зняття з обліку осіб.

Також позивач у відповіді на відзив відповідача зазначав, що жодних доказів його прибуття до ВЧ НОМЕР_1 командування військової частини до матеріалів справи не надало. В копії протоколу №17 від 20.09.2006 немає його підпису про ознайомлення з протоколом. Підпис в копії протоколу № 9 від 25.10.2006, який відповідач надав разом з відзивом на позов не є підписом позивача. При прийнятті відповідачами рішення про зняття позивача з квартирного обліку ВЧ НОМЕР_1 з позачергової черги, суб`єктами владних повноважень порушено вимоги законодавства, у зв`язку із цим, оскаржуване рішення та дії суб`єкта владних повноважень підлягають визнанню незаконними, безпідставними, протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 17 від 20.09.2007, в частині зняття з квартирного обліку ВЧ НОМЕР_1 з позачергової черги ст. лейтенанта запасу ОСОБА_1 (склад сім`ї 2 чоловіка) у зв`язку з переїздом до іншого місця проживання та постановкою на квартирний облік в іншому місці.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 в особі її житлової комісії поновити ОСОБА_1 на позачергову чергу квартирного обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, з 20 вересня 2007 року.

У іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наголошує, що наявних підстав для поновлення ОСОБА_1 на квартирному обліку у ВЧ НОМЕР_1 як станом на 2021, так і на 2023 рік, який був звільнений, виключений зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та переїхав до іншого місця проживання та після знятий з позачергової черги з власної ініціативи не має, тому відповідач не вважає свої дії незаконними.

Апелянт звертає увагу, що на меті у керівництва ВЧ НОМЕР_1 не було наміру зняти позивача з квартирного обліку після його звільнення 23.10.2006, а більше того після звільнення позивач 25.10.2006 був поставлений на квартирний облік у позачергову чергу (у складі 2 чоловік) та включений до списків осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень згідно Протоколу №9 засідання житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 від 25.10.2006 і лише 20.09.2007 згідно Протоколу №17 за бажанням позивача (наданого рапорту) та його переїзду до іншого місце проживання з дотриманням усіх норм чинного законодавства України на той момент його було знято з квартирного обліку.

Позивач бажає бути поновлений на квартирному обліку у ВЧ НОМЕР_1 , де він вже не працює та не мешкає в цій місцевості станом на 2023 рік, який на сьогодні мешкає, напевно прописаний та відповідно працює в іншій місцевості (де і повинен був стати на облік відповідно до чинного законодавства та механізму дій на той час), про що ВЧ НОМЕР_1 не відає, та не розуміє чому позивач (пропрацювавши у військовій частині, знаючі всю процедуру постановки та знаття з квартирного обліку зсередини, та підтримуючи певний зв`язок з колишніми співробітниками частини навіть після звільнення) звернувся до суду лише зараз, після 16 років, як його було знято з квартирного обліку, та намагається переконати суд про те що за весь цей час він не володів жодною інформацією з цього приводу.

Після звільнення з військової частини позивач був направлений для зарахування на військовий облік у Коростишівській ОМВК Житомирської області, де і відповідно мав стати на квартирний облік, після чого особова (квартирна) справа ОСОБА_1 (яка знаходилася в КЕВ м. Луганськ) надсилається до місця його перебування, тобто в наявності квартирної справи ОСОБА_1 у військовій частині немає.

На сьогодні на квартирному обліку у ВЧ НОМЕР_1 знаходяться ті військовослужбовці, які проходять службу там, де перебувають на обліку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , виданим Московським РУГУ МВС України в м. Києві, 06 жовтня 2000 року, РНОКПП НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 з 07 червня 2023 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 за контрактом, що підтверджується довідкою від 20.09.2023 року № 8792, наданою Командиром військової частини НОМЕР_2 та Витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24 липня 2023 року № 210.

У період з 23 липня 2004 року по 23 жовтня 2006 року ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді помічника командира з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби, що не є спірним у розглядуваній справі.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 жовтня 2006 року № 202 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , помічника командира з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби, звільненого наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 18 вересня 2006 року № 294 з військової служби в запас за пунктом 63, підпункт «Г» (у зв`язку з проведенням організаційних заходів) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, з 23 жовтня 2006 року виключено зі списків особового складу частини і направлено для зарахування на військовий облік у Коростишевський ОМВК Житомирської області.

Згідно з Витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 жовтня 2006 року № 202 ОСОБА_1 постійним або службовим житлом не забезпечувався.

Відповідно до Протоколу № 22 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 23 серпня 2004 року ОСОБА_1 згідно поданого рапорту поставлено на квартирний облік з зарахуванням до списків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які потребують поліпшення житлових умов. Склад сім`ї 1 чоловік.

Як вбачається із зазначеного протоколу № 22 від 23 серпня 2004 року, питання щодо постановлення на квартирний облік вирішувалося у присутності позивача та з даним протоколом позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис у проколі.

20 жовтня 2006 року ОСОБА_1 подано рапорт щодо постановлення на квартирний облік частини для позачергового отримання житла за рахунок доходів МО України згідно з наказом НГШ-ГЗСУ № 294 від 19 вересня 2000 року.

Відповідно до Протоколу № 9 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25 жовтня 2006 року ОСОБА_1 поставлено позачергово та включено до списків осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень (склад сім`ї 2 чоловіка), у зв`язку зі звільненням з лав Збройних Сил України Директиви МО України від 24.01.2006 року № Д-1. ОСОБА_1 виключено із загальної черги військової частини НОМЕР_1 . Із зазначеним протоколом позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис у проколі.

Відповідно до Протоколу № 17 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2007 року ОСОБА_1 знято з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 з позачергової черги (склад сім`ї 2 чоловіка) у зв`язку з переїздом до іншого місця проживання та постановкою на квартирний облік в іншому місці. Як вбачається із Протоколу № 17 від 20 вересня 2007 року, питання щодо зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку розглядалося на підставі його рапорту та переїзду до іншого місця проживання. Протокол № 17 від 20 вересня 2007 року не містить відомостей щодо ознайомлення позивача з протоколом.

У відповідь на письмові звернення позивача щодо отримання копії рапорту про зняття з квартирного обліку, зазначеного у протоколі № 17 від 20 вересня 2007 року та перегляду рішення житлової комісії згідно протоколу № 17 від 20 вересня 2007 року, ВЧ НОМЕР_1 листом від 06 серпня 2021 року повідомила, що військовослужбовці та члени їх сімей, крім осіб, які звільнені з військової служби у запас або відставку та члени їх сімей, за відсутності за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими жилими приміщеннями. Жилими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить військову службу та перебуває на відповідному обліку. У відповідності до розділу ІІ пункту 8 Наказу Міністра оборони України від 31.07.2018 № 380 «Про затвердження інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями» рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом, підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі (ця вимога стосується тільки даного Наказу, який діє з 31.07.2018, в Наказі Міністра оборони України від 06.10.2006 № 577 «Про затвердження інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям ЗСУ та членам їх сімей житлових приміщень», який діяв до 06.02.2012 року, ця вимога відсутня. Рапорт ОСОБА_1 від 2007 знищено встановленим порядком. Питання та рішення щодо зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 розглядалося та приймалося з дотриманням усіх норм чинного законодавства.

При розгляді справи судами враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 08.06.2022 у справі № 362/643/21 зазначила, що для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів з приводу проходження військової служби (зокрема щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності, пов`язаних із реалізацією внаслідок проходження публічної (військової) служби соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями), Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 752/5881/15-ц, від 29.08.2018 у справі № 488/1176/14-а, від 20.09.2018 року у справі № 815/2551/15, від 23.01.2019 у справі № 806/5217/15, від 13.02.2019 у справі № 826/19681/16, від 24.04.2019 у справі № 494/1234/17, від 04.09.2019 у справі № 826/17556/16, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.03.2021 у справі № 127/15109/18 і від 24.09.2021 у справі № 748/303/20, а також у постановах Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2139цс15 і від 02.03.2016 у справі № 6-14цс16а.

Велика Палата зробила висновок, що спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, пов`язаних із реалізацією соціальних гарантій забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей жилими приміщеннями, належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких громадянин має змогу побудувати житло, придбати його у власність, або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступною платою відповідно до закону.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.12 Закону № 2011-XII передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 34 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Статтею 34 ЖК УРСР визначено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.

Відповідно до ст. 38 ЖК УРСР порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Статтею 40 ЖК УРСР визначено, що громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.

Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі Порядок 1081 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)). Цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Відповідно до пункту 22 Порядку 1081, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Пунктом 23 Порядку 1081 визначено, що для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника). До рапорту додаються: довідка з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї; витяг з особової справи військовослужбовця про склад сім`ї; довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад); документи, що підтверджують право на першочергове та позачергове одержання житла, інші пільги. Інші документи житлова комісія запитує у разі потреби через командира військової частини у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян.

Військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. На засіданні житлової комісії має право бути присутнім військовослужбовець, стосовно якого вирішується питання зарахування на облік. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла (Пункт 24 Порядку 1081).

На кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа. Облікова справа є документом суворої звітності і зберігається за місцем перебування військовослужбовця на обліку, а після надання йому житла для постійного проживання протягом п`яти років - у виконавчому органі районної, міської, районної у місті ради, що видав ордер, якщо ордер видано квартирно-експлуатаційним органом - в квартирно-експлуатаційному органі. Після закінчення зазначеного строку справа знищується у встановленому порядку (п. 25 Порядку 1081).

Військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла (пункт 26 Порядку 1081).

Згідно з п. 29 Порядку 1081 військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі звільнення з військової служби в запас за станом здоров`я або у разі, коли вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку із скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості їх використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі розформування військової частини - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла.

Аналогічна норма закріплена у частині дев`ятій статті 12 Закону № 2011-ХІІ, відповідно до якої військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла.

Відповідно до п.30 Порядку 1081 військовослужбовці знімаються з обліку у разі:

поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла;

засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження;

звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік;

в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з п.31 Порядку 1081 житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п.32. Порядку 1081 військовослужбовцям житло надається згідно з чергою. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

На момент виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затверджена наказом Міністра оборони України від 6 жовтня 2006 р. № 577 (далі Інструкція 577). Ця інструкція визначала організацію забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям - особам офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил України, у тому числі які проходять військову службу у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), що належать до сфери управління Міністерства оборони України, у його структурних підрозділах, а також особам, звільненим в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).

Відповідно до п. 1.5. Інструкції 577 забезпечення за рахунок Міністерства оборони України військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту на будівництво (купівлю) житла у встановленому порядку.

Пунктом 1.9. Інструкції 577 визначено, що усі питання, пов`язані із наданням та забезпеченням житловою площею військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби, перебування на обліку або в судовому порядку.

Пунктами 3.3., 3.5. та 3.6. Інструкції 577 визначено, що військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.

Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

На кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа. Обліковій справі надається номер, що відповідає номеру у Книзі обліку. Облікова справа є документом суворої звітності і зберігається за місцем перебування військовослужбовця на обліку в квартирно-експлуатаційному органі (копія - у військовій частині постійно), а після надання йому житла для постійного проживання протягом п`яти років - у виконавчому органі районної, міської, районної у місті ради, що видав ордер, якщо ордер видано квартирно-експлуатаційним органом, - в квартирно-експлуатаційному органі.

Відомості про перебування військовослужбовців та членів їх сімей на обліку, а також надання (здачу) ними житлового приміщення вносять до особових справ військовослужбовців у встановленому порядку.

Пунктом 3.12. Інструкції 577 визначено, що військовослужбовці знімаються з обліку в цьому населеному пункті в разі:

поліпшення житлових умов, унаслідок чого зникла потреба в наданні житла;

переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт;

засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження;

звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік;

в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 4.1 Інструкції 577 визначено, що військовослужбовці забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов (включення до Списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень (додаток 5) або Списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень (додаток 6)).

Відповідно до пункту 4.2 Інструкції 577 правом позачергового одержання житлових приміщень користуються особи: житло яких унаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання; незаконно засуджені та згодом реабілітовані, за неможливості повернення їм раніше займаного житлового приміщення; які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до 1 та 2 категорій; військовослужбовці, зазначені в абзаці першому пункту 3.10 Інструкції.

Відповідно пункту 3.10 Інструкції № 577 військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Якщо військовослужбовець, який перебуває на обліку, обирає для проживання після звільнення з військової служби, з урахуванням існуючого порядку реєстрації, інший населений пункт, відповідний командир військової частини за проханням військовослужбовця за 6 місяців до звільнення в запас або у відставку за віком подає до військового комісаріату і квартирно-експлуатаційного органу необхідні документи для зарахування військовослужбовця на квартирний облік, на якому він перебуває до одержання житла. На підставі повідомлення квартирно-експлуатаційного органу про зарахування такого військовослужбовця до черги на отримання житла у військовому комісаріаті він знімається з квартирного обліку за останнім місцем служби.

Аналогічна норма закріплена п. 29 Порядку 1081, згідно з яким військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 18 вересня 2006 року № 294 з військової служби в запас за пунктом 63, підпункт «Г» (у зв`язку з проведенням організаційних заходів) та з 23 жовтня 2006 року виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та направлений для зарахування на військовий облік у Коростишевський ОМВК Житомирської області.

Відповідно до Протоколу № 9 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25 жовтня 2006 року ОСОБА_1 на підставі його рапорту поставлено позачергово та включено до списків осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень (склад сім`ї 2 чоловіка), у зв`язку зі звільненням з лав Збройних Сил України Директиви МО України від 24.01.2006 № Д-1.

Проте, відповідно до Протоколу № 17 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2007 року ОСОБА_1 знято з квартирного обліку ВЧ НОМЕР_1 з позачергової черги.

Підставою зняття позивача з квартирного обліку визначено переїзд до іншого місця проживання та постановка на квартирний облік в іншому місці.

Як стверджує відповідач та як вбачається із самого Протоколу № 17 від 20 вересня 2007 року, питання щодо зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку розглядалося на підставі його рапорту та переїзду до іншого місця проживання.

Відповідач у відзиві вказує, що позивач був знятий з квартирного обліку на підставі п. п. 2 п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. № 470.

Відповідно до п. п. 2 п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, громадяни знімаються з квартирного обліку у випадку виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

Однак, суд зазначає, що ці правила регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання, тобто є загальними нормами.

Натомість, спеціальні норми, які визначають організацію та механізм забезпечення та надання житлових приміщень саме військовослужбовцям - особам офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил України, закріплені у Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року №1081, та в Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженій наказом Міністра оборони України від 6 жовтня 2006 року № 577.

Суд зазначає, що ані Порядком 1081, ані Інструкцією 577 не передбачено зняття з квартирного обліку особи за власним бажанням (рапортом) та у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

Крім того, пунктом 3.10 Інструкції № 577 визначено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас, зокрема у зв`язку із проведенням організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Отже, оскільки позивач був звільнений з військової служби в запас за пунктом 63, підпункт «Г» у зв`язку з проведенням організаційних заходів, відповідно до п. 3.10 Інструкції № 577, місцевий суд дійшов правильного висновку, що він протиправно був знятий з квартирного обліку.

Крім того, відповідно до ст. 40 ЖК УРСР про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку.

Протокол № 17 від 20 вересня 2007 року не містить відомостей щодо ознайомлення позивача з рішенням житлової комісії про зняття останнього з квартирного обліку. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивач у письмовій формі був повідомлений про наявність рішення та підстав зняття його з квартирного обліку.

Натомість, відповідач у відзиві зазначив, що з огляду на те, що ОСОБА_1 подав рапорт про зняття його з квартирного обліку він був обізнаний в подальшому вирішенні свого питання. При цьому, відповідний рапорт відповідачем суду наданий не був.

З огляду на викладене, окружний суд дійшов правильного висновку про протиправність рішення щодо зняття позивача з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 з позачергової черги, яке оформлене протоколом №17 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2007 року. Як наслідок, таке рішення підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог частково.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, з метою ефективного захисту порушених прав, свобод, інтересів позивача, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 17 від 20.09.2007, в частині зняття з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 з позачергової черги ст. лейтенанта запасу ОСОБА_1 (склад сім`ї 2 чоловіка) у зв`язку з переїздом до іншого місця проживання та постановкою на квартирний облік в іншому місці, та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 в особі її житлової комісії поновити ОСОБА_1 на позачергову чергу квартирного обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, з 20 вересня 2007 року.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідачем суду не надано.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову з обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі № 200/5021/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 14 березня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

А. В. Гайдар