Справа № 420/2508/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2508/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ГУ ДПС), у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС від 05.04.2023 №0-1554.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.12.2023 отримав податкове повідомлення-рішення (далі ППР) від 05.04.2023 №0-1554 року щодо сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 за податковий період 2022 рік у розмірі 29308,50 грн, яке вважає протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Згідно п.п. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування, зокрема, будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Позивач зазначив, що набув право спільної часткової власності на виробничий будинок за адресою АДРЕСА_2 , який відноситься до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Також він є фізичною особою-підприємцем та здійснює господарську діяльність, яка класифікується у секції «С» КВЕД ДК 009:2010.

Отже на підставі п.п. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України він звільнений від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки щодо належної йому частки об`єкту оподаткування будинку, що свідчить про протиправність прийнятого ГУ ДПС оскаржуваного рішення та просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 29.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в електронній формі.

Представник ГУ ДПС подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, які зобов`язані сплачувати земельний податок за земельні ділянки, що перебувають у їх власності або користуванні. Обов`язок сплачувати земельний податок виникає з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. На вказаних підставах ОСОБА_1 в автоматичному режимі сформовано ППР від 05.04.2023 року №0-1554 про сплату земельного податку з фізичних осіб за 2022 рік на суму 29308,50 грн.

Справа розглянута в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами в електронній формі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 21.02.2011 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем та здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (основний); 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 47.24 Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах; 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 25.93 Виробництво виробів із дроту, ланцюгів та пружин; 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.06.2016 №55893210 ОСОБА_1 з 21.03.2016 року є власником 1/2 об`єкта нерухомого майна: нежитлових будівель загальною площею 901,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до технічного паспорту №112н-168-1274 від 28.03.2012 на виробничий будинок нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , об`єкт містить наступні об`єкти: А, А1, Б, В, К, Л, М виробничі приміщення, та такий об`єкт відповідно до експертного висновку АС14 №2113903 від 19.05.2021 ДП «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» відноситься до групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель і споруд 018-2000.

ГУ ДПС 24.06.2022 прийнято ППР №0-1554, яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2021 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, щодо нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 27054,00 грн.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим рішенням, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС, за результатом розгляду якого рішенням суду від 16.01.2023 року по справі №420/16203/22, що набрало законної сили 31.03.2023 року, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано ППР №0-1554 від 24.06.2022 щодо сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 за 2021 рік.

Також ГУ ДПС 05.04.2023 року прийнято ППР №0-1554 щодо сплати ОСОБА_1 податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 у розмірі 29308,50 грн за податковий період 2022 року.

Позивач, вважаючи прийняте ППР протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16 січня 2020 року №466-ІХ внесені зміни до п.п.«є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, відповідно до яких: не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Згідно ДК 009:2010 економічна діяльність процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції. Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво». Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 року у справі №820/3556/17 за позовом особи до ГУ ДФС, у якому позивач просив визнати протиправним та скасувати ППР про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - сформулював правову позицію щодо оподаткування будівель промисловості.

У справі №820/3556/17 встановлено, що позивач є власником частки виробничої будівлі (млина), але вона не використовується за своїм функціональним призначенням, у зв`язку з чим відповідач збільшив податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суди попередніх інстанцій, посилаючись на п.п. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, дійшли висновку про те, що нежитлове приміщення, яким володіє позивач, належить до будівель промисловості, а отже, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Верховний Суд не погодився з висновком судів попередніх інстанцій, зазначивши, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом, а й з використанням будівлі за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як у цьому випадку у п.п.«є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних і юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Верховний Суд зазначив, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, будівель промисловості (як виду нежитлової нерухомості) є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

В подальшому вказану правову позицію Верховний Суд підтримав у постанові від 22.03.2023 у справі №580/10424/21 та зазначив, що застосування п.п.«є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) «Резервуари, силоси та склади» належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Відповідно до експертного висновку ДП ДНДІАСБ АС14 № 2113903 від 19.05.2021 будівля за адресою м.Одеса, Балтська дорога, 23а відноситься до групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель і споруд 018-2000, зокрема, до об`єкту нерухомості входять виробничі будівлі наступного функціонального призначення за кодом 1251.9: 1) зварка металевих виробів для основного виробництва; 2) виробництво меблів, зокрема розкладачок та металевих ліжок; 3) цех рубки дротової продукції для основного виробництва; 4) цех фарбування; 5) цех лиття пластмасових виробів для основного виробництва; 6) цех волочіння дроту для основного виробництва; 7) виробничий склад готової продукції; 8) санітарне забезпечення виробництва; 9) забезпечення доступу на виробничу територію.

Отже, належні ОСОБА_1 об`єкти нерухомості відносяться до групи «Будівлі промислові та склади».

Досліджуючи питання використання позивачем об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_2 за його функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), суд враховує наступне.

Згідно відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, позивач здійснює господарську діяльність за, зокрема, за видами: 25.93 Виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин; 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.

Зазначені види економічної діяльності згідно Національного класифікатора України «Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року №457, відноситься до секції С «Переробна промисловість».

Позивачем до суду на підтвердження використання ним у власній господарській діяльності вказаної вище будівлі надано докази придбання ним у 2022 році ортопедичних і ватних матраців, подушок та труб, а також докази продажу у 2022 році товарів виготовлених ним (як стверджує позивач та не заперечує відповідач), а саме: опорів під спину, стільців-туалетів, столів, бар`єрів приліжкових, розкладних ліжок, поручнів, розкладачок, каркасів, упорів для підйому з ліжка, скоб для даху.

На підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність у нього двох обов`язкових ознак наявності підстав для звільнення його від сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки щодо нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 згідно абз. «є» 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.73-76 КАС України).

Статтею 76 КАС України визначено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого ним рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного ППР від 05.04.2023 №0-1554.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем за подання даного позову судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Суд дійшов висновку, що витрати на сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

У змісті позову позивач також зазначає про орієнтовні витрати на правничу допомогу, які він очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 5000 грн.

Згідно п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 4-7 ст.134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Станом на час розгляду справи до суду не надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що перешкоджає встановленню судом розміру витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 132, 134, 139, 241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 05.04.2023 року №0-1554, прийняте відносно ОСОБА_1 щодо сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 за податковий період 2022 року у розмірі 29308,50 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва