Справа № 380/21506/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/21506/23 пров. № А/857/1881/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року (ухвалене головуючим суддею Клименко О.М. у м. Львові) у справі № 380/21506/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо визначення стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного грошового утримання судді, зазначені в рішенні № 53 від 28.07.2023 протокол/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії;

визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 53 від 28.07.2023, зазначене в протоколі/розпорядженні щодо призначення/перерахунку пенсії;

визнати неправомірним та скасувати рішення, яке надано у формі листа № 21437-22302/К-52/8-1300/23 від 11.08.2023, щодо незарахування при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу судді періоду перебування на посаді судді Восьмого апеляційного адміністративного суду по 06.07.2023, навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.08.1980 по 01.07.1985, періоду роботи з 01.08.1985 по 14.07.1987 (1 рік 11 місяців 13 днів) адвокатом в Херсонській обласній колегії адвокатів та з 05.08.1988 по 18.05.1990 (1 рік 09 місяців 13 днів) роботи юрисконсультом-начальником юридичної служби Львівського виробничого об`єднання «Світоч» та непроведення виплати такого розрахунку з 07.07.2023;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області винести рішення про перерахунок та виплату, з урахуванням виплачених сум, щомісячного грошового утримання судді з 07.07.2023, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного грошового утримання судді, періоди: роботи суддею Восьмого апеляційного адміністративного суду по 06.07.2023; навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.08.1980 по 01.07.1985; роботи адвокатом в Херсонській обласній колегії адвокатів з 01.08.1985 по 14.07.1987; роботи юрисконсультом-начальником юридичної служби Львівського ВО «Світоч» з 05.08.1988 по 18.05.1990.

13.10.2023 позивач подав до суду першої інстанції заяву про зменшення позовних вимог, у якій вказував, що йому стало відомо про часткове врегулювання спору відповідачем, а саме прийняття рішення від 11.09.2023 № 53, яким відповідач визнав свою помилку в частині незарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи позивача безпосередньо суддею у Восьмому апеляційному адміністративному суді по час прийняття Вищою радою правосуддя відповідного рішення про звільнення з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку, тому від позовних вимог у цій частині позивач відмовляється. Оскільки відповідач прийняв нове рішення за тим же номером 53), однак з іншою датою, тому саме таке рішення належить скасувати, про що й позивач просить суд.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідач протиправно не зарахував до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та період роботи адвокатом в Херсонській обласній колегії адвокатів. Крім цього, позивач зауважив, що нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинно проводитися з 07.07.2023 з часу прийняття Вищою радою правосуддя рішення про звільнення його з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку, а не з 25.07.2023 з часу звернення за призначенням.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.08.1980 по 01.07.1985 та два роки роботи за юридичною спеціальністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11.09.2023 № 53, оформлене протоколом/розпорядженням щодо призначення/перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняти рішення про проведення перерахунку та виплати (з урахуванням виплачених сум) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 07.07.2023, зарахувавши до стажу його роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.08.1980 по 01.07.1985 та два роки роботи за юридичною спеціальністю. В решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходи з того, що згідно статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», у редакції, чинній на час обрання позивача на посаду судді безстроково, до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підлягає зарахуванню половина строку навчання у вказаному вищому навчальному закладі.

За цих обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що незарахування відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді половини строку навчання за денною формою у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка є неправомірним.

Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що згідно вимог ч. 2 ст. 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» позивач має право на зарахування до стажу роботи на посаду судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, додатково двох років роботи за юридичною спеціальністю, а тому поведінка відповідача у цій частині також є неправомірною.

Водночас, суд першої інстанції відхилив позицію позивача стосовно того, що до його стажу роботи на посаді судді для визначення права на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці належить зарахувати повних три роки стажу за юридичною спеціальністю, оскільки згідно з правовим висновком, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18, до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірним та скасування рішення, яке надано у формі листа № 21437-22302/К-52/8-1300/23 від 11.08.2023, суд першої інстанції зазначив, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки вказаний лист відповідача не є індивідуальним актом (рішенням) суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, який безпосередньо зачіпає (порушує) права позивача. Таким рішенням суб`єкта владних повноважень у спірному випадку є рішення від 11.09.2023 № 53, оформлене протоколом/розпорядженням щодо призначення/перерахунку пенсії, яке суд вирішив визнати протиправним та скасувати, що і є належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача.

Щодо дати, з якої позивачу має бути призначено щомісячне грошове утримання судді у відставці, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання з 07.07.2023 дня, наступного за днем звільнення з посади судді у відставку, а не з 25.07.2023 дня звернення, як визначив відповідач, оскільки позивача звільнено з посади судді у відставку 06.07.2023, а із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання позивач звернувся до відповідача 25.07.202, тобто в межах установленого тримісячного строку як передбачено п. 3 розділу І Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 09.02.2023 № 7-2).

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 позивач:

у період з 01.08.1980 по 01.07.1985 навчався за денною формою навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка;

у період з 01.08.1985 по 14.07.1987 працював адвокатом в Херсонській обласній колегії адвокатів;

у період з 05.08.1988 по 18.05.1990 працював юрисконсультом-начальником юридичної служби Львівського виробничого об`єднання «Світоч»;

у період з 22.06.1990 по 27.10.1991 обіймав посаду судді Ленінського народного районного суду м. Львова;

у період з 28.10.1991 по 28.02.2007 обіймав посаду судді, заступника голови Галицького районного суду м. Львова;

у період з 01.03.2007 по 17.10.2019 обіймав посаду судді, першого заступника голови Львівського апеляційного адміністративного суду;

у період з 18.10.2019 по 06.07.2023 обіймав посаду судді Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішенням від 06.07.2023 № 687/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Восьмого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» Вища рада правосуддя вирішила звільнити позивача з посади судді Восьмого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2023 № 203/к/тв «Про відрахування зі штату суду ОСОБА_2 » позивача 06.07.2023 відраховано зі штату суду у зв`язку із звільненням у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 06.07.2023 № 687/0/15-23.

Зі змісту наявного у матеріалах справи розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 від 07.07.2023 № 02-52/172/23, виданого за підписом голови Восьмого апеляційного адміністративного суду, суд встановив, що усього стаж роботи позивача на посаді судді становить 37 років 05 місяців 26 днів. До зазначеного стажу входять:

половина строку навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.08.1980 по 01.07.1985 02 роки 05 місяців 16 днів;

робота на посаді судді Ленінського народного районного суду м. Львова з 22.06.1990 по 27.10.1991 01 рік 04 місяці 05 днів;

робота на посаді судді, заступника голови Галицького районного суду м. Львова з 28.10.1991 по 28.02.2007 15 років 04 місяці 01 день;

робота на посаді судді, першого заступника голови Львівського апеляційного адміністративного суду з 01.03.2007 по 17.10.2019 12 років 07 місяців 16 днів;

робота на посаді судді Восьмого апеляційного адміністративного суду з 18.10.2019 по 06.07.2023 03 роки 08 місяців 18 днів.

з урахуванням ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII 02 роки 00 місяців 00 днів.

Відповідно до протоколу/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.07.2023 № 53 позивачу з 25.07.2023 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 167991, 84 грн. Згідно із цим рішенням пенсійного органу стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 32 роки 09 місяців 11 днів, а розмір відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 74 проценти.

Листом від 11.08.2023 № 21437-22302/К-52/8-1300/23 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача у відповідь на його заяву-скаргу від 30.07.2023 щодо обчислення стажу роботи на посаді судді про те, що зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів навчання у вищому навчальному закладі та роботи адвокатом чинним законодавством не передбачено.

Також суд встановив, що згідно із протоколом/розпорядженням щодо призначення/перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11.09.2023 № 53 позивачу з 25.07.2023 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу роботи на посаді судді Восьмого апеляційного адміністративного суду з 01.04.2023 по 06.07.2023. Після проведеного перерахунку стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 33 роки 00 місяців 16 днів, а розмір відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 76 процентів.

Позивач, вважаючи протиправною поведінку відповідача щодо незарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періодів навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.08.1980 по 01.07.1985, а також роботи адвокатом в Херсонській обласній колегії адвокатів з 01.08.1985 по 14.07.1987 та юрисконсультом-начальником юридичної служби Львівського виробничого об`єднання «Світоч» з 05.08.1988 по 18.05.1990, що, як наслідок, спричинила виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в неналежному (зменшеному) розмірі, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Так, доводи апеляційної скарги стосуються виключно не згоди відповідача з висновокм суду першої інстанції щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.08.1980 по 01.07.1985 та два роки роботи за юридичною спеціальністю.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до основного Закону України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Приписи ч. 6 ст. 47 і п. 8 ч. 4 ст. 48 Конституції України регламентують, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 92 основного Закону України статус суддів визначається виключно законами України. Крім того, щодо суддів у ч. 2 ст. 127 Конституції України окремо визначено вимоги щодо несумісності. Так, відповідно до положень цієї статті професійні судді не можуть належати до політичних партій і профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої.

За рахунок заборони займатися іншою оплачуваною роботою суддям установлюються належні умови матеріального та соціально-побутового забезпечення.

Конституційний статус судді передбачає, у тому числі, що надання судді в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), який діяв на дату звільнення позивача з посади судді.

Згідно ч. 1 ст. 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Частина 1 ст. 137 Закону № 1402-VIII передбачає, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно ч. 2 ст. 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до абз .4 п. 34 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Зазначена позиція щодо визначення стажу роботи судді також відповідає нормам Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VІІІ, яким доповнено пункт 34 розділу 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» абзацом четвертим наступного змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим законом зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на час обрання позивача на посаду судді Ленінського народного районного суду м. Львова питання призначення (обрання) на посаду судді регулювалося Законом СРСР від 04.08.1989 № 328-І «Про статус суддів в СРСР», який не регламентував питання обчислення стажу, що дає право на відставку.

Враховуючи те, що до набрання чинності 10.02.1993 Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» законодавством не було передбачено права судді на звільнення у відставку, при визначенні стажу роботи на посаді судді підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на час обрання позивача суддею Галицького районного суду м. Львова безстроково 13.07.2000.

Відтак, на час обрання позивача суддею Галицького районного суду м. Львова безстроково діяв Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-Х11 (далі - Закон № 2862-Х11).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 2862 кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 ч. 4 цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», у редакції, чинній на час обрання позивача на посаду судді безстроково, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Додані позивачем до позовної заяви копії диплома серії НОМЕР_2 та трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджують, що у період з 01.08.1980 по 01.07.1985 він навчався за денною формою у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка.

З огляду на викладене до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підлягає зарахуванню половина строку навчання у вказаному вищому навчальному закладі.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17, від 05.12.2019 у справі № 592/2737/17, від 24.03.2020 у справі № 227/766/17.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції щодо неправомірності незарахування відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді половини строку навчання за денною формою у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка.

Щодо незарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді періодів його роботи адвокатом в Херсонській обласній колегії адвокатів з 01.08.1985 по 14.07.1987 та юрисконсультом-начальником юридичної служби Львівського виробничого об`єднання «Світоч» з 05.08.1988 по 18.05.1990 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 Закону № 1402 до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз наведених норм доводить, що положення ст. 137 та абз. 4 п. 34 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 передбачають, що з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесені зміни до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям додатково до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18 зазначено, що внесені до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 № 328-1 (чинний на момент призначення позивача суддею вперше), народним суддею міг бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, мав вищу юридичну освіту і стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний іспит.

Таким чином, на момент призначення позивача суддею для зайняття такої посади поряд з іншим необхідним була наявність стажу роботи в галузі права не менш як два роки.

Як слідує з матеріалів справи, що на момент призначення позивача суддею у позивача був стаж роботи адвокатом в Херсонській обласній колегії адвокатів та юрисконсультом-начальником юридичної служби Львівського виробничого об`єднання «Світоч», тобто стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років, який надавав право на обрання народним суддею.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача безпідставно не зарахував вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді, а саме два роки роботи за юридичною спеціальністю.

Ба більше, суд першої інстанції вірно зауважив, що право позивача на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, половини періоду його навчання у вищому навчальному закладі та додатково двох років роботи за юридичною спеціальністю підтверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 06.07.2023 № 687/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Восьмого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку».

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасувати рішення відповідача від 11.09.2023 № 53, оформлене протоколом/розпорядженням щодо призначення/перерахунку пенсії та зобов`язати останнього прийняти рішення про проведення перерахунку та виплати (з урахуванням виплачених сум) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 07.07.2023, зарахувавши до стажу його роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.08.1980 по 01.07.1985 та два роки роботи за юридичною спеціальністю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 380/21506/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
В. Я. Качмар