Справа № 200/999/24
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року Справа№200/999/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ

про: визнання протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ щодо відмови у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення в розмірі 66851,68 грн. за весь час затримки виплати - з 25.05.2022 року по 14.06.2023 року, стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки виплати, а саме: з 25.05.2022 року по 14.06.2023 року, в розмірі 8161,92 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ про визнання протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ щодо відмови у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення в розмірі 66851,68 грн. за весь час затримки виплати - з 25.05.2022 року по 14.06.2023 року, стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки виплати, а саме: з 25.05.2022 року по 14.06.2023 року, в розмірі 8161,92 грн.

Позивач зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.11.2022 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2023 року у справі № 200/4115/22 зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ міста Луганськ здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.07.2021 року по 31.12.2021 року, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 року по 25.05.2022 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року у справі № 200/2860/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ задоволено частково.

Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 136025,68 грн.

01.09.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення в розмірі 66851,68 грн. за весь час затримки виплати з 25.05.2022 року по 14.06.2023 року.

Листом КЕВ м. Луганськ від 12.10.2023 року № 524/2273 повідомлено позивача, що кошторисом КЕВ міста Луганськ на 2023 рік не передбачено здійснення видатків на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення в розмірі 66851,68 грн.

Взяття зобов`язань, без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень встановлених Бюджетним кодексом України та Законом «Про державний бюджет» є порушенням бюджетного законодавства (п. 20, 24 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України).

Враховуючи зазначені норми, а також те, що відповідно до норм Наказу № 260 від 07.06.2018 року «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», проведення виплат такого виду компенсацій не передбачено діючими нормами, що регулюють правила здійснення видатків коштів Державного бюджету України».

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив наступне.

На день звільнення ОСОБА_1 не висував жодних претензій з приводу того, що під час проходження ним служби у складі Квартирно експлуатаційного відділу м. Луганськ з 12.07.2021 року по 25.05.2022 року не був здійснений перерахунок його грошового забезпечення з урахуванням змін прожиткового мінімуму, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зазначені вимоги були пред`явлені тільки в серпні 2022 року, шляхом подачі адміністративного позову. Таким чином, здійснювати розрахунки з позивачем на день його звільнення 25.05.2022 року, з урахуванням прожиткового мінімуму за відповідний рік, шляхом застосування тарифного коефіцієнту, у відповідача не було жодних правових підстав, що свідчить про відсутність спору щодо розміру належних йому сум для виплати при звільненні.

Рішенням суду у справі № 200/4115/22, яким Квартирно-експлуатаційний відділ міста Луганськ зобов`язано здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого в законах України про Державний бюджет на відповідний рік, набрало законної сили 20.03.2023 року на підставі постанови Першого апеляційного адміністративного суду.

Виплати зазначених зобов`язань, встановлених судом, було здійснено 14.06.2023 року.

Таким чином час затримки по виплаті можливо рахувати тільки з дати виникнення таких зобов`язань до дати здійснення остаточних розрахунків, тобто з квітня по червень 2023 року.

Висновками Верховного Суду у постанові від 11.02.2021р. №1540/3742/18, встановлена відсутність підстав для виплати компенсації, оскільки перерахунок та виплата грошового забезпечення, нараховані та стягнуті за рішенням суду, не є грошовим забезпеченням (заробітною платою) у розумінні як Закону України «Про оплату праці» так і Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частин доходів» у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а тому не підлягає компенсації.

Щодо розрахунків суми компенсації, здійснених позивачем в позовній заяві, вказав, що зазначені розрахунки не заслуговують на увагу суду, тому що не відповідають нормам Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів строків їх виплати, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі Порядок № 159), та повинні проводитися тією особою, на кого поширюється дія норм Порядку №159, а саме підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання, а не фізичною особою, на користь якого сплачується компенсація.

З урахуванням вищенаведеного відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року у справі № 200/4115/22 позов ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 у зниженому розмірі за період з 12.07.2021 року по 31.12.2021 року грошового окладу, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, за період з 01.01.2022 року по 25.05.2022 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022.

Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ міста Луганськ здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.07.2021 року по 31.12.2021 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 року по 25.05.2022 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум.

Вказане рішення набрало законної сили 20 березня 2023 року.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що наказом начальника КЕВ м. Луганськ (по стройовій частині) від 25.05.2022 року № 103 майора ОСОБА_1 , заступника начальника відділу головного інженера КЕВ м. Луганськ Сил логістики Збройних Сил України, звільненого наказом Командувача Сил Логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.04.2022 року № 85 у запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини: один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дітей віком до 18 років) пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 25.05.2022 року виключено зі списків особового складу КЕВ м. Луганськ та всіх видів забезпечення.

Судом встановлено, що остаточний розрахунок на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року у справі № 200/4115/22 проведено з позивачем 14.06.2023 року.

Вказана обставина сторонами не заперечується та підтверджується, зокрема, випискою з банківського рахунку позивача, яку останнім додано до матеріалів справи.

Листом від 12.10.2023 року № 524/2273 відповідач повідомив позивача, що кошторисом КЕВ міста Луганськ на 2023 рік не передбачено здійснення видатків на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення в розмірі 66851,68 грн.

Взяття зобов`язань, без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень встановлених Бюджетним кодексом України та Законом «Про державний бюджет» є порушенням бюджетного законодавства (п. 20, 24 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України).

Враховуючи зазначені норми, а також те, що відповідно до норм Наказу № 260 від 07.06.2018 року «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», проведення виплат такого виду компенсацій не передбачено діючими нормами, що регулюють правила здійснення видатків коштів Державного бюджету України».

Позивач вважає такі дії протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

При нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат»(далі - Закон № 2050-III), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001(далі - Порядок № 159).

Стаття 1 Закону № 2050-III визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

У відповідності до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 даного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Тобто, з аналізу норм Закону № 2050-III та Порядку №159 вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) наявні порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) відбулася затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої Законом № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Компенсація за порушення строків виплати такого доходу, який не має разовий характер, проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Таким чином, за змістом наведених норм обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

При цьому, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2017 року (справа №521/940/17).

Суд зазначає, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року у справі № 200/4115/22 відповідачем проведено перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача за період з 12.07.2021 року по 31.12.2021 року, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 року по 25.05.2022 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум у розмірі 66851,68 грн. 14.06.2023 року.

Суд не приймає твердження відповідача щодо своєчасної виплати сум на підставі рішення суду, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованого грошового забезпечення), а не виконання рішення суду. Зважаючи на те, що вказані кошти нараховані в результаті перерахунку та відновлення прав позивача, порушених при їх виплаті, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №159/1615/17, від 29.04.2020 у справі №420/2093/16-а та від 16.12.2020 у справі №521/21718/16-а, від 23 грудня 2020 року у справі №640/7975/15-а.

Посилання відповідача на висновки Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 1540/3742/18 суд до уваги не приймає, оскільки предметом розгляду в зазначеній справі було нарахування компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Предметом розгляду у цій справі є компенсація втрати частини доходу у зв`язку із порушенням виплати належного позивачеві перерахованого грошового забезпечення.

Таким чином, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення в розмірі 66851,68 грн. За весь час затримки виплати - з 25.05.2022 року (з дати звільнення) по 14.06.2023 року (дату фактичного розрахунку).

Як встановлено судом з матеріалів справи, листом від 12.10.2023 року № 524/2273 відповідач повідомив позивача, що кошторисом КЕВ міста Луганськ на 2023 рік не передбачено здійснення видатків на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення в розмірі 66851,68 грн.

Таким чином, відповідачем вчинено протиправні дії щодо відмови позивачеві у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків його виплати в розмірі 66851,68 грн. за період з 25.05.2022 року по 14.06.2023 року.

Разом з цим, суд зазначає, що питання щодо обрахунку належної суми компенсації втрати частини грошового забезпечення відноситься до дискреційних повноважень відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст. 9 КАС України, суд доходить до висновку щодо необхідності змінити обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ шляхом визнання протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення в розмірі 66851,68 грн. за період з 25.05.2022 року по 14.06.2023 року, зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення в розмірі 66851,68 грн. за період з 25.05.2022 року по 14.06.2023 року.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вказаний спосіб буде належним та достатнім для відновлення порушених прав позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку із чим питання про розподіл витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору судом не вирішується.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його корить витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення вказаних вимог, зазначаючи, що вони є похідними від позовних.

Крім того, зазначив, що з такою самою позовною вимогою до цього самого відповідача позивач звертався у судовій справі №200/2860/23.

За рішенням суду у справі № 200/2860/23 з відповідача - КЕВ м. Луганськ на користь позивача ОСОБА_1 , було стягнута компенсація витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20 травня 2020 р. у справі № 240/3888/19, від 31 березня 2020 р. у справі № 726/549/19, від 11 грудня 2019 р. у справі № 2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.04.21 р. у справі № 640/194/98/19.

Також при вирішенні даного питання, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (№11-562ас18) про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України",від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Також, згідно Рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited проти України заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року у справі № 200/2860/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганська задоволено частково.

Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганська на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 136025 (сто тридцять шість тисяч двадцять п`ять) гривень 68 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганська на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 732 (сімсот тридцять дві) гривні 50 копійок.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 200/2860/23 змінено.

Змінено в абзаці другому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 р. у справі № 200/2860/23 цифри та слова «136025 (сто тридцять шість тисяч двадцять п`ять) гривень 68 копійок» цифрами та словами «55376 (п`ятдесят п`ять тисяч триста сімдесят шість) гривень 05 копійок грн».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 р. у справі № 200/2860/23 залишено без змін.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 200/2860/23 суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації невиплаченого грошового забезпечення в розмірі 66851,68 грн.

З огляду на те, що позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації, то право позивача ще не було порушено суб`єктом владних повноважень, а отже звернення позивача до суду з цим позовом є передчасним.

Таким чином, предмети спору у справі № 200/2860/23 та 200/999/24 є різними, а отже, питання щодо розподілу судовий витрат має вирішуватись судом в обох справах.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу позивачем подані: договір № 329 від 26.07.2022 про надання правової допомоги; розрахунок витрат на правову допомогу; акт № 15 прийому-передачі виконаних робіт від 19.02.2024 року; квитанція про сплату послуг у наданні правової допомоги в сумі 5000 гривень, ордер про надання правової допомоги від 30.03.2023 року № 119249.

Відповідно до вказаного акту, адвокатом складено позовну заяву про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганська на користь ОСОБА_1 компенсації втрат частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

На складання тексту позовної заяви витрачено 3 години.

Загальна вартість послуги становила 5000 грн.

За таких обставин сума коштів 5000 грн. витрат позивача на правничу допомогу адвоката підтверджені належним чином.

Крім того, вказана сума відповідає критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Враховуючи зазначені обставини, а також з огляду на викладене суд приходить висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Керуючись Конституціє України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги позовні вимоги ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ про визнання протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення в розмірі 66851,68 грн. за період з 25.05.2022 року по 14.06.2023 року, зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення в розмірі 66851,68 грн. за період з 25.05.2022 року по 14.06.2023 року задовольнити.

Визнати протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення в розмірі 66851,68 грн. за період з 25.05.2022 року по 14.06.2023 року.

Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Луганськ (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, вул. Поштова, буд. 20) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення в розмірі 66851,68 грн. за період з 25.05.2022 року по 14.06.2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, вул. Поштова, буд. 20) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) документально підтверджені витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 14 березня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська