Справа № 300/7365/21
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 березня 2024 року

м. Київ

справа №300/7365/21

адміністративне провадження № К/990/6782/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Чиркіна С.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2024 у справі №300/7365/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У 2022 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 позов задоволено частково:

- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу різницю невиплачених сум пенсії за період з липня 2018 року до грудня 2018 року, виходячи з розрахунку призначеного розміру пенсії 7 197, 42 гривень за кожен місяць та з врахуванням виплачених сум за цей період;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

18.08.2022 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, яка мотивована тим, що з листа ГУ ПФУ щодо пенсійного забезпечення від 09.08.2022 йому стало відомо, що відповідачем пенсія виплачується не у повному розмірі, на що неодноразово він звертав увагу під час розгляду справи по суті, відтак у рішенні суду помилково визнано про нарахування та виплату йому пенсії за спірні періоди у повному розмірі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 у задоволенні заяви відмовлено.

31.07.2023 позивач звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 у справі № 300/7365/21.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2024, заяву про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) повернуто заявнику.

22.02.2024 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2024.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд установив, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень з питань повернення заяви позивачеві (заявникові), поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування єдиної правозастосовної практики.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Скаржником, в обґрунтування підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі вказано, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Водночас сама лише вказівка на те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, без належного та фундаментального обґрунтування та за відсутності належних та допустимих доказів, не може бути визнана судом підставою, для відкриття касаційного провадження у справі

Повертаючи заяву позивача, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не зазначив у заяві: відомості про набрання рішенням законної сили; інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформацію про хід виконавчого провадження; на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач не зазначив докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви не додав докази її надсилання іншим учасникам справи.

Крім того, позивач не вказав дату, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з пунктами 6 - 10 частини другої статті 383 КАС України у такій заяві зазначаються: відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформація про хід виконавчого провадження; документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Відповідно до частини 3 статті 383 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Частиною 4 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Отже, позивач не виконав обов`язкових вимог процесуального законодавства.

Доводи скаржника в касаційній скарзі зводяться до незгоди з ухваленими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Проте. заявником касаційної скарги не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи, а доводи скаржника зводяться до незгоди скаржника з ухваленими рішеннями.

Оскільки зміст ухвалених у даній справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики з питань застосування відповідних норм права, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2024 у справі №300/7365/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.М. Чиркін

Судді: Я.О. Берназюк

В.М. Шарапа