Справа № 520/28376/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 р. Справа № 520/28376/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Опцион Плюс" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2023, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., повний текст складено 07.12.23 по справі № 520/28376/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Опцион Плюс"

до Чернігівської митниці

про визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОПЦИОН ПЛЮС" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівської митниці, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000021/2 від 23.08.2023 та картку відмови №UА102020/2023/000135 від 23.08.2023, рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000024/2 від 29.08.2023 та картку відмови №UА102020/2023/000142 від 29.08.2023, рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000025/2 від 29.08.2023 та картку відмови №UА102020/2023/000144 від 29.08.2023, рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000028/1 від 07.09.2023 та картку відмови №UА102020/2023/000151 від 07.09.2023.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 р. в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПЦИОН ПЛЮС" відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОПЦИОН ПЛЮС", не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає , що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; визнано встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи, рішення є незаконним і необґрунтованим. Вважає , що підстави для застосування відповідачем другорядних методів відсутні. Відповідачем не дотримано послідовність при застосуванні методів визначення митної вартості. 3. Інформаційні дані митного органу не можуть мати вирішальне значення та бути достатньою підставою для застосування другорядних методів. Вказує , що застосуванню підлягав саме перший метод визначення митної вартості товару, оскільки позивачем правильно проведено розрахунок митної вартості. Так, позивачем подано всі необхідні та наявні документи як за переліком ч. 2 ст. 53 МК України, так і за ч.ч.3,4 ст. 53 МК України (за відсутності законодавчих підстав для їх витребування у Відповідача) та цими документами правильність визначення митної вартості товару повністю підтверджено. Обраний позивачем метод відповідає умовам глави 9 МК України, на відміну від обраного методу Відповідачем. До відповідача не надходило документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Вважає , що обґрунтування відповідача про неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів, невірне визначення митної вартості товарів є безпідставними, відповідачем проведено митний контроль всупереч ст.ст. 54, 55 МК України, що має наслідком прийняття протиправних рішень про коригування та карток відмови. У спірних рішеннях про коригування відповідач не вказав конкретні об`єктивні обставини, які викликали у митного органу відповідні сумніви, не спростував числові значення складових митної вартості імпортованого товару, спірні рішення не містять обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної Відповідачем у таких рішеннях, що доводило б обґрунтованість рівня скоригованої ним митної вартості товару, та не розкриває конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам ч. 2 ст. 55 МК України. Відповідачем не зазначено жодних реальних розбіжностей у документах, що стосуються числового значення заявленої митної вартості, також не наведені обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Вказує , що єдина підстава, визначена ч. 2 ст. 58 МК України, для незастосування основного методу відсутня, тому що використані позивачем відомості підтверджені документально, визначені кількісно і достовірно, всі складові митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, присутні (з приводу чого детальна аргументація наведена вище), що підтверджує неправильність тлумачення судом першої інстанції ч. 2 ст. 58 МК України. Вважає , що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки відповідачем проведено митний контроль всупереч ст.ст. 54, 55 МК України, спірні рішення про коригування не відповідають вимогам ч. 2 ст. 55 МК України, підстави для застосування відповідачем другорядних методів на підставі ст. 57 МК України, ч. 2 ст. 58 МК України відсутні, відповідачем не дотримано послідовність при застосуванні методів визначення митної вартості на підставі ст. 57 МК України, інформаційні дані митного органу не можуть мати виключне та вирішальне значення та бути достатньою підставою для застосування другорядних методів. Посилаючись на обставини та обґрунтування , викладенні в апеляційній скарзі , просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 року у справі №520/28376/23, ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги .

Чернігівська митниця подала до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає , що суд першої інстанції правомірно врахував надані митницею докази правомірності невизнання заявленої позивачем митної вартості та самостійного її визначення, оскільки Відповідач пояснив причини незастосування першого методу, а неможливість застосування кожного наступного методу також була аргументована, що у свою чергу говорить про законність прийнятого митницею рішення та використання цінової інформації на стадії коригування заявленої позивачем митної вартості спірного товару. Вважає, що рішення суду про відмову у задоволенні позову є обґрунтованим, відсутні підстави для скасування або зміни цього рішення, судом І інстанції при розгляді справи вірно встановлені обставини справи, рішення винесене з чітким дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа та поштовим повідомленням про вручення.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що 15.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» (Покупець) (далі - позивач/ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС») та NOVINO TRADING LIMITED (Постачальник) укладено контракт № NTL20230515 (далі - Контракт).

20.06.2023 між ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» та NOVINO TRADING LIMITED підписано додаткову угоду б/н до контракту № NTL20230515 від 15.05.2023, якою доповнено ст. 3 Контракту.

27.06.2023 між ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» та NOVINO TRADING LIMITED підписано додаткову угоду б/н до контракту № NTL20230515 від 15.05.2023, якою доповнено ст. 3 Контракту.

Абзацом 1. статті 1. Контракту визначено: "За цим договором Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві товари сорту, абзацом 2. статті 2. Контракту встановлено: "Загальна кількість і асортимент поставленого Товару складається з партій товару, кількість яких визначається в інвойсі на кожну поставку."

Відповідно до статті 3 Контракту: "Поставка Товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються Сторонами для кожної окремої партії Товару і вказуються в інвойсі."

Статтею 4 Контракту визначено: "Ціна за одиницю Товару узгоджується і встановлюється в інвойсі на кожну окрему партію Товару до цього договору. Загальна сума договору визначається загальною кількістю поставленого товару за Договором. Валюта контракту і платежів - долар США."

Позивачем було подано до Чернігівської митниці (далі - відповідач):

- 21.08.2023 електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 23UА31U3 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно Контракту;

- 29.08.2023 електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 23UА93U6 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно Контракту;

- 28.08.2023 електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 23UА67U9 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно Контракту;

- 06.09.2023 електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 23UА80U9 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно Контракту.

Відповідачем було відмовлено у митному оформленні вищезазначених митних декларацій, винесено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також рішення про коригування митної вартості товару.

Позивач вважаючи, що рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийняті відповідачем, є протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того , що використання відповідачем цінової інформації для коригування вартості за шостим методом є обґрунтованим та законним. Таким чином, рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000021/2 від 23.08.2023 та картка відмови №UА102020/2023/000135 від 23.08.2023, рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000024/2 від 29.08.2023 та картка відмови №UА102020/2023/000142 від 29.08.2023, рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000025/2 від 29.08.2023 та картка відмови №UА102020/2023/000144 від 29.08.2023, рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000028/1 від 07.09.2023 та картка відмови №UА102020/2023/000151 від 07.09.2023, винесені відповідачем на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МКУ та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, тому обставини для їх скасування відсутні.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частини 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 1 ст. 50 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 ст. 52 глави 8 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 глави 8 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частина 2 ст. 53 МК України визначає, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прас - листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частини 2 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 ст. 54 МК України).

Пунктом 2 частини 4 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Відповідач зазначає, що за результатами розгляду поданих позивачем разом з митною декларацією митним органом було встановлено, що зазначені декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (коносамент; закупочні документи у виробника товару (сировини): декларація, рахунки, контракти, тощо; копію митної декларації країни відправлення; каталоги, специфікації, пропозиції, прейскуранти (прайс-листи на умовах EXW) виробника товару на дату специфікації або інвойсу; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями передбачених п.3 ст.53 МКУ; відсутнє проведення верифікації враховуючи інформацію надану листом ДМСУ від 08.10.2010 № 11/2-10.16/11627-еп), а також в зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п.3 ст.53 МКУ; мають розбіжності (невідповідність умов поставки у МД та ст.6 контракту), які мають вплив на правильність визначення митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту визначені ст. 57 МК України. Згідно даної статті такими методами є: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 4-5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Відповідно до ч.ч. 2-7 ст. 59 МК України при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать Законам України і є сумісними з відповідними приписами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Відповідно до п.п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Крім того, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 598).

Тобто, вимоги вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів. Крім того, згідно Правил, митний орган повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувались ним при коригуванні митної вартості за резервним методом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 17.01.2022 р. у справі № 520/2000/19.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у декларації митної вартості зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за резервним методами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 05.05.2022 р. у справі № 2040/6019/18, від 20.06.2023 р. у справі № 1.380.2019.006247.

Колегія суддів зазначає, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2019 року по справі № 815/5791/17.

Так, з матеріалів справи вбачається , що 15.05.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» (Покупець) та NOVINO TRADING LIMITED (Постачальник) укладено контракт № NTL20230515 (далі Контракт). 20.06.2023 між ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» та NOVINO TRADING LIMITED підписано додаткову угоду б/н до контракту № NTL20230515 від 15.05.2023, якою доповнено ст. 3 Контракту. 27.06.2023 між ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» та NOVINO TRADING LIMITED підписано додаткову угоду б/н до контракту № NTL20230515 від 15.05.2023, якою доповнено ст. 3 Контракту. Абзацом 1. статті 1. Контракту визначено: За цим договором Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві товари сорту (далі «Товар»). Абзацом 2. статті 2. Контракту встановлено: Загальна кількість і асортимент поставленого Товару складається з партій товару, кількість яких визначається в інвойсі на кожну поставку. Відповідно до статті 3 Контракту: Поставка Товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються Сторонами для кожної окремої партії Товару і вказуються в інвойсі. Статтею 4 Контракту визначено: Ціна за одиницю Товару узгоджується і встановлюється в інвойсі на кожну окрему партію Товару до цього договору. Загальна сума договору визначається загальною кількістю поставленого товару за Договором. Валюта контракту і платежів долар США. Позивачем було подано до Чернігівської митниці: 21.08.2023 року електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 23UA31U3; 29.08.2023 року електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера №23UA93U6; 28.08.2023 року електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 23UA67U9; 06.09.2023 року електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 23UA80U9.

На виконання п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України та на підтвердження заявленої в митних деклараціях №23UA31U3 від 21.08.2023, № 23UA93U6 від 29.08.2023, №23UA67U9 від 28.08.2023, №23UA80U9 від 06.09.2023 (далі - Митні декларації) інформації, зокрема, митної вартості товару, Позивачем було подано повний пакет необхідних документів згідно ст. 53 МК України, а саме : Декларації митної вартості , контракт №NTL20230515 від 15.05.2023, додаткову угоду б/н від 20.06.2023 та додаткову угоду б/н від 27.06.2023 до Контракту, інвойси № NVLOP230620/3 від 20.06.2023, №NVLOP230627/2 від 27.06.2023, №NVLOP230627/1 від 27.06.2023, № NVLOP230620/1 від 20.06.2023.

Пунктом 5 Контракту № NTL20230515 від 15.05.2023 року встановлено, що Сторони домовилися, що оплата Товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу три місяці з моменту поставки (митного оформлення). Можлива стовідсоткова передоплата, на розсуд Покупця. Тобто сторони домовилися, що оплата за товар відбувається на умовах відстрочення платежу три місяці з моменту поставки (митного оформлення). На момент митного оформлення оплата за партію оцінюваного товару не була здійснена, тобто, рахунок сплачено не було, банківські платіжні документи були відсутні, а тому необхідність надання Позивачем документів за п. 4 ч.2 ст. 53 МК України на законодавчому рівні виключається.

Також, позивачем надано до митного органну:

- щодо митної декларації № 23UA31U3 від 21.08.2023 : Пакувальний лист (Packing list) № б/н від 20.06.2023 року; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № NVLOP230620/3 від 20.06.2023 року; Коносамент (Bill of lading) № UTRUST23061108 від 27.06.2023 року; Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 4128 від 14.08.2023 року; Декларація (Dispatch note model T1) № 23PL322080NS6312A9 від 14.08.2023 року; Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № NVLOP230620/3 від 20.06.2023 року; Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №Б-17/08/23/05 від 17.08.2023 року; Розрахунок ціни (калькуляція) № NVLOP230620/3 від 20.06.2023 року (з перекладом); Додаткова угода №б/н від 20.06.2023 до Контракту № NTL20230515 від 15.05.2023 року; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № NTL20230515 від 15.05.2023 року; Видаткова накладна № NVLOP230620/3 від 20.06.2023 року (з перекладом); Відвантажувальна специфікація № NVLOP230620/3 від 20.06.2023 року (з перекладом); Комерційна пропозиція № NTL20230501 від 01.05.2023 року (з перекладом); Лист № 08/03-5 від 03.08.2023 року з інформацією ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що страхування вантажу не здійснювалося; Лист № 08/03-6 від 03.08.2023 року з інформацією ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що вантаж не підлягає ліцензуванню; Лист № NVLOP230620/3-1 від 20.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом); Лист № NVLOP230620/3-2 від 20.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом); Лист № NVLOP230620/3-3 від 20.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом); Лист №NVLOP230620/3-4 від 20.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом); Лист № NVLOP230620/3-5 від 20.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб отримано не було (з перекладом); Прайс лист № NTR20230517/3 від 17.05.2023 року (з перекладом); Якісний опис № NVLOP230620/3 від 20.06.2023 року (з перекладом).

- щодо митної декларації № 23UA93U6 від 29.08.2023: Пакувальний лист (Packing list) № б/н від 27.06.2023 року; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № NVLOP230627/2 від 27.06.2023 року; Коносамент (Bill of lading) № UTRUST23061420 від 04.07.2023 року; Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 9590 від 24.08.2023 року; Декларація (Dispatch note model T1) № 23PL322080NS63Q4G7 від 23.08.2023 року; Декларація про походження товару (Declaration of origin) № NVLOP230627/2 від 27.06.2023 року; Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №Б-28/08/23/05 від 28.08.2023 року; Розрахунок ціни (калькуляція) № NVLOP230627/2 від 27.06.2023 року (з перекладом); Додаткова угода №б/н від 20.06.2023 до Контракту № NTL20230515 від 15.05.2023 року; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № NTL20230515 від 15.05.2023 року; Видаткова накладна № NVLOP230627/2 від 27.06.2023 року (з перекладом); Відвантажувальна специфікація № NVLOP230627/2 від 27.06.2023 року (з перекладом); Комерційна пропозиція № NTL20230501 від 01.05.2023 року (з перекладом); Лист № 08/14-3 від 14.08.2023 року з інформацією ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що страхування вантажу не здійснювалося; Лист № 08/14-4 від 14.08.2023 року з інформацією ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що вантаж не підлягає ліцензуванню; Лист № NVLOP230627/2-1 від 27.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом); Лист № NVLOP230627/2-2 від 27.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом); Лист № NVLOP230627/2-3 від 27.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом); Лист №NVLOP230627/2-4 від 27.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом); Лист № NVLOP230627/2-5 від 27.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб отримано не було (з перекладом); Прайс лист № NTR20230517/7 від 17.05.2023 року (з перекладом); Якісний опис № NVLOP230627/2 від 27.06.2023 року (з перекладом).

- щодо митної декларації №23UA67U9 від 28.08.2023: Пакувальний лист (Packing list) № б/н від 27.06.2023 року; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № NVLOP230627/1 від 27.06.2023 року; Коносамент (Bill of lading) № UTRUST23061323 від 04.07.2023 року; Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 9590 від 24.08.2023 року; Декларація (Dispatch note model T1) № 23PL322080NS63Q4P9 від 23.08.2023 року; Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № NVLOP230627/1 від 27.06.2023 року; Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у всіх випадках митного огляду, крім передбаченого описом позиції "1701") б/н 26.08.2023 року; Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №Б-28/08/23/05 від 28.08.2023 року; Розрахунок ціни (калькуляція) № NVLOP230627/1 від 27.06.2023 року (з перекладом); Додаткова угода №б/н від 27.06.2023 до Контракту №NTL20230515 від 15.05.2023 року; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № NTL20230515 від 15.05.2023 року; Видаткова накладна № NVLOP230627/1 від 27.06.2023 року (з перекладом); Відвантажувальна специфікація №NVLOP230627/1 від 27.06.2023 року (з перекладом); Комерційна пропозиція № NTL20230501 від 01.05.2023 року (з перекладом); Лист № 08/14-1 від 14.08.2023 року з інформацією ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що страхування вантажу не здійснювалося; Лист № 08/14-2 від 14.08.2023 року з інформацією ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що вантаж не підлягає ліцензуванню; Лист № NVLOP230627/1-1 від 27.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом); Лист № NVLOP230627/1-2 від 27.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом); Лист № NVLOP230627/1-3 від 27.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом); Лист №NVLOP230627/1-4 від 27.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом); Лист № NVLOP230627/1-5 від 27.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб отримано не було (з перекладом); Прайс лист № NTR20230517/5 від 17.05.2023 року (з перекладом); Якісний опис № NVLOP230627/1 від 27.06.2023 року (з перекладом).

- щодо митної декларації №23UA80U9 від 06.09.2023: Пакувальний лист (Packing list) № б/н від 20.06.2023 року; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № NVLOP230620/1 від 20.06.2023 року; Коносамент (Bill of lading) № UTRUST23060727 від 27.06.2023 року; Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 8701 від 15.08.2023 року; Декларація (Dispatch note model T1) № 23PL322080NS62VZN1 від 11.08.2023 року; Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № NVLOP230620/1 від 20.06.2023; Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 23UA28U2 від 21.08.2023; Рішення про визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД № 23UA7-KT від 04.09.2023 року; Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) №23UA28U2 від 23.08.2023 року; Картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA102020/2023/000146 від 04.09.2023 року; Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою організацією № Б-06/09/23/05 від 06.09.2023 року; Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №Б-17/08/23/05 від 17.08.2023 року; Розрахунок ціни (калькуляція) № NVLOP230620/1 від 20.06.2023 року (з перекладом); Додаткова угода №б/н від 20.06.2023 до Контракту № NTL20230515 від 15.05.2023 року; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № NTL20230515 від 15.05.2023 року; Видаткова накладна № NVLOP230620/1 від 20.06.2023 року (з перекладом); Відвантажувальна специфікація № NVLOP230620/1 від 20.06.2023 року (з перекладом); Доручення № 59 від 21.08.2023 року; Комерційна пропозиція № NTL20230501 від 01.05.2023 року (з перекладом); Лист № 08/03-1 від 03.08.2023 року з інформацією ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що страхування вантажу не здійснювалося; Лист № 08/03-2 від 03.08.2023 року з інформацією ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що вантаж не підлягає ліцензуванню; Лист № 130 від 23.08.2023 року; Лист № 23/08/23-3 від 23.08.2023 року; Лист № 23/08/23-4 від 23.08.2023 року; Лист № NVLOP230620/1-1 від 20.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажнорозвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом); Лист № NVLOP230620/1-2 від 20.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом); Лист № NVLOP230620/1-3 від 20.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом); Лист №NVLOP230620/1-4 від 20.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом); Лист № NVLOP230620/1-5 від 20.06.2023 року з інформацією від Постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб отримано не було (з перекладом); Прайс лист № NTR20230517/1 від 17.05.2023 року (з перекладом); Якісний опис № NVLOP230620/1 від 20.06.2023 року (з перекладом); Акт про взяття проб (зразків) товарів № 23UA28U2 від 23.08.2023.

Вказані документи підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Витрати на транспортування включені у вартість товару, що підтверджується, зокрема, але не виключно Контрактом, інвойсами № NVLOP230620/3 від 20.06.2023, № NVLOP230627/2 від 27.06.2023, № NVLOP230627/1 від 27.06.2023, № NVLOP230620/1 від 20.06.2023, в яких зазначено умову поставки CPT (продавець зобов`язаний оплатити витрати з перевезення товару), калькуляціями собівартості товару № NVLOP230620/3 від 20.06.2023, №NVLOP230627/2 від 27.06.2023, №NVLOP230627/1 від 27.06.2023, № NVLOP230620/1 від 20.06.2023 (у які включено фрахт), листами постачальника № NVLOP230620/3-1 від 20.06.2023, №NVLOP230627/2-1 від 27.06.2023, №NVLOP230627/1-1 від 27.06.2023, № NVLOP230620/1-1 від 20.06.2023 та ін. Документами.

Також, позивачем надані коносаменти (Bill of lading) №UTRUST23061108 від 27.06.2023, № UTRUST23061420 від 04.07.2023, № UTRUST23061323 від 04.07.2023, № UTRUST230600727 від 27.06.2023 та автотранспортні накладні (Road consignment note) № 4128 від 14.08.2023, № 9590 від 24.08.2023, № 9590 від 24.08.2023, № 8701 від 15.08.2023 одночасно з Митними деклараціями.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем надані всі документи, які були у нього в наявності, у відповідності до частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

Колегія суддів зазначає , що імпорт товару не підлягає ліцензуванню, що підтверджено листами Позивача № 08/03-6 від 03.08.2023, № 08/14-4 від 14.08.2023, № 08/14-2 від 14.08.2023, № 08/03-2 від 03.08.2023, та листами постачальника №NVLOP230620/3-4 від 20.06.2023, № NVLOP230627/2-4 від 27.06.2023, №NVLOP230627/1-4 від 27.06.2023, № NVLOP230620/1-4 від 20.06.2023.

Страхування вантажу не здійснювалося, що підтверджено листами Позивача № 08/03-5 від 03.08.2023, № 08/14-3 від 14.08.2023, № 08/14-1 від 14.08.2023, № 08/03-1 від 03.08.2023 та листами постачальника № NVLOP230620/3-2 від 20.06.2023, №NVLOP230627/2-2 від 27.06.2023, №NVLOP230627/1-2 від 27.06.2023, № NVLOP230620/1-2 від 20.06.2023

При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Аналіз наведених норм Митного кодексу України дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, обов`язок декларанта подати протягом 10 календарних днів додаткові документи для визначення митної вартості товару виникає за наявності хоча б однієї з таких умов:

- документи, зазначені у частині другій ст. 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості,

- у документах, зазначених у частині другій ст. 53 МК України, наявні ознаки підробки;

- документи, зазначені у частині другій ст. 53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів,

- документи, зазначені у частині другій ст. 53 МК України, не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, тощо.

Відповідно до ч. 10, 11 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності.

Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 по справі № 809/1469/16.

Також у постанові від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18 Верховний Суд вказав, що: …митний орган має право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах….

За правовою позицією Верховного Суду, висловленій у постанові від 05.07.2022 у справі № 804/150/16: Наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Водночас, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.

Відповідач вказує , що за митною декларацією від 21.08.2023 № 23UA28U2було здійснено відбір проб і зразків товару для подальшого проведення їх досліджень в Спеціалізованій лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби (далі СлзПЕтаД Держмитслужби),з метою встановлення точних відомостей про склад та характеристики текстильного матеріалу, що можуть вплинути на його митну вартість і класифікацію згідно з УКТЗЕД.» Так, враховуючи висновок СЛзПЕтаД Держмитслужби від 29.08.2023 №-0150, яким встановлено інші якісні та фізичні характеристики товару, ніж ті, які вказано в товаросупровідних документах, та які мають вплив на його митну вартість і класифікацію згідно з УКТЗЕД, та те, що в поданих документах ціна товару вказана для трикотажного полотна поперечно в`язаного, а також у зв`язку з неподанням декларантом додаткових документів, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 54, п. 2 ч. 2 ст. 52 та ч. 2 ст. 58 МКУ, позивачу за вищевказаною митною декларацією відмовлено у визнанні основного методу визначення митної вартості (за ціною договору).

Колегія суддів звертає увагу , що у спірному рішенні про коригування відповідач взагалі не обґрунтовує правомірність коригування у зв`язку з наведеною підставою.

Відповідності до пп. 1.5. Методичних рекомендації щодо роботи посадових осiб митних органiв з аналiзу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильнiстю визначення митної вартостi товарiв, якi переміщуються через митний кордон України затверджених Наказом Державної митної служби України від 01 липня 2021 року N 476 (далі Методичні рекомендації) «робота з аналiзу, виявлення та оцiнки ризикiв здiйснюється, як правило, ПІСЛЯ перевiрки правильностi класифiкацiї товарiв згiдно з УКТЗЕД та правильностi визначення країни походження товарiв.»

Тобто, спочатку митним органом перевіряється правильність класифiкацiї товарiв згiдно з УКТЗЕД, а вже потім проводиться робота з аналiзу, виявлення та оцiнки ризикiв, які є двома окремими послідовними одна за одною процедурами.

Окрім того, у відповідності до зазначених Методичних рекомендацій пп.2.2. Аналiз, виявлення та оцiнка ризикiв здiйснюється шляхом: перевiрки наявностi розбiжностей у документах, якi пiдтверджують митну вартiсть товарiв.

Відповідно до п. 2 ст. 53 Митного кодексу України визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Також необхідно зазначити наступне: відповідно до пп. 2.7. Методичних рекомендацій при перевiрцi розрахунку та числового значення заявленої митної вартостi товарiв здiйснюється перевiрка наявностi у пiдтверджуючих документах всiх вiдомостей у кiлькiсному виразi, використаних при обчисленнi митної вартостi, а саме: ДМВ, яка подається у встановлених випадках; митнiй декларацiї графи 12, 20, 22, 31 (в частинi зазначення характеристик товару, якi впливають виключно на рiвень митної вартостi), 42, 43, 44 (в частинi наявностi реквiзитiв документiв, якi пiдтверджують митну вартiсть товарiв), 45, 46; документах, поданих для здiйснення митного контролю та митного оформлення товарiв, для декларування яких не застосовується митна декларацiя (в частинi зазначення характеристик товару, якi впливають виключно на рiвень його митної вартостi); рахунку-фактурi або iншому документi, який визначає вартiсть товару. Код товару ж визначено у графі 33, яка не підлягає перевірці у підтверджуючих документах.

Зміна коду товару полягає виключно у приведенні його до відповідності вимог УКТЗЕД, при цьому сам товар або документи на підтвердження його митної вартості не змінюються.

Крім того, навіть після зміни коду товару, товар все одно залишився в межах одного розділу за УКТЗЕД XI Текстиль та вироби з текстилю та одного підрозділу 60 Трикотажні полотна, тобто, окремі властивості товару не змінюють сам товар.

Посилання відповідача на зміну коду товару, процедура визначення якого регулюється окремим Розділом IV УКРАЇНСЬКА КЛАСИФІКАЦІЯ ТОВАРІВ ЗОВНІШНЬОЕКОНОМІЧНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ МК України, не може розглядатися як підстава для коригування митної вартості товару, процедура визначення якої Розділом III МИТНА ВАРТІСТЬ ТОВАРІВ ТА МЕТОДИ ЇЇ ВИЗНАЧЕННЯ МК України.

Верховний суд в постанові від 19.07.2023 року у справі № 802/2304/16-а вказує : Визначення митної вартості товару здійснюється у відповідності до правил, встановлених ст.ст. 49-56 МК України, а порядок класифікації товарів для митних цілей передбачено приписами розділу 4 МК України. Митним органом приймається рішення про коригування митної вартості товару у випадку заявлення неповних та/ або недостовірних відомостей про митну вартість товарів (ст.55 МК України).

В той же час, зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості не вбачається, яким саме чином зміна коду товару реально могла б вплинути на достовірність визначення позивачем задекларованої митної вартості та зводиться виключно до суб`єктивних припущень відповідача.

Зміна коду товару не впливає на митну вартість товару, що також підтверджено у постанові Верховного суду від 20.09.2023 року у справі № 815/6805/17: Державний класифікатор продукції та послуг узгоджується із Statistical classification of Products by Activity (CPA) (Статистичною класифікацією продукції та послуг за видами діяльності) редакції 2008 року до рівня підкатегорій, а також з PRODucts of the European COMmunity (PRODCOM) (Переліком промислової продукції Європейського Союзу) редакції 2008 року на рівні позицій; узгоджено з ДК 009:2010 "Класифікація видів економічної діяльності" (далі - КВЕД). У державному класифікатору продукції та послуг продукція/послуга - це результат окремого виду економічної діяльності відповідно до КВЕД, тобто кожному угрупованню видів економічної діяльності за КВЕД на ієрархічних рівнях "секція - клас" відповідає угруповання (одне чи кілька) продукції, яка є результатом його виконання; пов`язано з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД), що відображено через посилання на відповідні коди УКТЗЕД. Так, згідно вказаного вище Державного класифікатору продукції та послуг, товару «персики» визначений єдиний код « » та одна позиція у класифікаторі, товару «нектарини» визначений єдиний код « » та одна позиція у класифікаторі, без розподілення вказаних товарів на класи А і В. Відсутність розподілення товару на класи не є розбіжностями у числових значеннях митної вартості товару, які б унеможливили визначення митної вартості за першим методом - ціною контракту.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 07.02.2023 у справі № 815/6775/17.

Враховуючи вищенаведене , колегія суддів дійшла висновку , що відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Як зазначено вище аналіз вищевикладених норм права та фактичних обставин свідчить про те, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про визначення митної вартості товару, оскільки всупереч законодавчо встановлених вимог, не було підтверджено факт обґрунтованості сумнівів у достовірності поданих позивачем відомостей про митну вартість товару та не було дотримано послідовності застосування кожного наступного методу при обґрунтованості неможливості застосування кожного з попередніх методів визначення митної вартості задекларованого позивачем товару. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що ТОВ "ОПЦИОН ПЛЮС" надало документи, що підтверджують митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а висновок відповідача , викладений у рішенні Чернігівської митниці є безпідставним, про невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, є необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція узгоджується у постанові Верховного суду від 21 березня 2023 року у справі №815/5817/17.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що надані позивачем на підтвердження митної вартості товару документи підтверджували митну вартість товару, підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар, а відповідачем в оскаржуваних рішеннях не вказано на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувані рішення митного органу необґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають скасуванню, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даній постанові.

Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 60000 грн., колегія суддів зазначає таке.

Позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених ним при розгляді справи надані наступні документи: договір про надання правової допомоги від 02.10.2023р., додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги від 02.10.2023 ., додаткова угода №2 до договору про надання правової допомоги від 02.10.2023р., ордер про надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, платіжна інструкція на оплату правової допомоги від на суму 60000,00 грн.

Відповідачем у складі відзиву на позовну заяву до суду було надано заперечення щодо заявлених до відшкодування витрат позивача на надання професійної правничої допомоги, зокрема, на оплату послуг адвоката, згідно яких він вказав на їх необґрунтований, неспівмірний до розглядуваної справи розмір і просив відмовити у стягненні цих витрат.

В зв`язку із наведеними обставинами суд зауважує, що відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України в контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19, від 30 червня 2022 року у справі №640/1175/20, від 11серпня 2022 року у справі №300/2050/19.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, згідно яких: "…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи, також, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Також, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

У справі/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Колегія суддів звертає увагу на те , що в будь-якому випадку надання правової допомоги щодо вирішення навіть певної (усієї) сукупності питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у тому ж чи більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. У свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.

Отже, враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, колегія суддів уважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги у суді у розмірі 60000,0 грн завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Крім того , участь одного адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19.

Враховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи у суді апеляційної інстанції (змістовна частина апеляційної скарги складається переважно з обставин справи та доводів, наведених у позовній заяві), колегія судів апеляційної інстанції вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, у сумі 10000,00 грн, що є співмірною сумою відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача з огляду на складність даної справи та обсяг виконаної адвокатом роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ОПЦИОН ПЛЮС" понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 25644,18 грн та апеляційної скарги в розмірі 38466,27 грн , що підтверджується платіжними дорученням.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції скасовано та позовні вимоги задоволено , відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 25644,18 грн та апеляційної скарги в розмірі 38466,27 грн за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці .

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 по справі № 520/28376/23 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Опцион Плюс" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000021/2 від 23.08.2023 та картку відмови №UА102020/2023/000135 від 23.08.2023, рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000024/2 від 29.08.2023 та картку відмови №UА102020/2023/000142 від 29.08.2023, рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000025/2 від 29.08.2023 та картку відмови №UА102020/2023/000144 від 29.08.2023, рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000028/1 від 07.09.2023 та картку відмови №UА102020/2023/000151 від 07.09.2023.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Опцион Плюс" (44290406) витрати на сплату судового збору у загальному розмірі 64 110,45 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 10 000,0 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці ( 43985581).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк І.С. Чалий