Справа № 220/299/24
Суддя: Якішина О. М.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер справи 220/299/24
Номер провадження № 2-а/220/1/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Беспалова В.П.

представника позивача адвоката Нещерета О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нещерет Олександр Сергійович, до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії поліцейського СРПП ВП № 1 Волноваського РВП ГУНП в Донецькій області Власенка Ярослава Олександровича, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, противоправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 828534 від 01.01.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.01.2024 року поліцейський СРПП ВП № 1 Волноваського РВП ГУІІП в Донецькій області сержант поліції Власенко Я.О. виніс постанову серії БАД № 828534 про скоєння позивачем ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосував до позивача адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Як зазначено в постанові, 01.01.2024 року о 08.41 год. в Донецькій області, Волноваський район а/д Н15 (Донецьк-Запоріжжя) 147 км+350 м водій ОСОБА_1 керував т/з DAEWOO Lanos н.з. НОМЕР_1 , будучи не пристебнутим ременем безпеки, а також не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, та не мав реєстраційних документів на транспортний засіб, чим порушив п. 2.3 в, 2.1 а та 2.1 б ПДР, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. В графі постанови БАД № 828534 зазначено, що до постанови додається - відеозапис з бодікамери №11, проте не міститься жодних відомостей про технічний засіб, яким було здійснено відеозапис, що вважає не належним виконання вимог ст. 251 КУпАП. Позивач вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував, а дії працівників поліції при її винесенні протиправними, з огляду на наступне. ОСОБА_1 вважає, що його транспортний засіб було зупинено працівниками поліції безпідставно, а відповідно незаконно, оскільки працівники поліції їхали позаду нього і ніяким чином не могли побачити чи був він пристебнутий ременем безпеки та виявити відсутність при собі посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційних документів на транспортний засіб до того часу, поки не зупинили автомобіль і не підійшли до нього. З матеріалів справи не вбачається, що водій ОСОБА_1 допустив будь-які порушення ПДР, які можливо було виявити під час руху транспортного засобу, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративних правопорушень. Крім того, у ОСОБА_1 станом на 01.01.2024 року був встановлений мобільний додаток Порталу Дія на мобільному телефоні та відповідно ОСОБА_1 мав електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в мобільному додатку - Портал Дія, але в зв`язку із тим, що на його мобільному телефоні під час руху транспортного засобу розрядився акумулятор, ОСОБА_1 не зміг пред`явити наявні у нього електронне посвідченням водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в мобільному додатку - Портал Дія.

Ухвалою суду від 21.02.2024 року поновлено позивачу строк звернення до суду з даним адміністративним позовом та відкрито провадження у справі. Витребувано у Великоновосілківського районного суду Донецької області інформацію щодо ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами справи №220/63/24 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, а також у Головного управління Національної поліції в Донецькій області відеозапис від 01.01.2024 року з нагрудного відеореєстратора № 11 поліцейського СРПП ВП №1 Волноваського РВП ГУНП в Донецькій області Власенка Я.О.

Ухвалою суду від 27.02.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції України в Донецькій області про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву та надано відповідачу додатковий строк для подання доказів до 01.03.2024 року включно.

Ухвалами суду від 13.03.2024 року строк для звернення ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом визнано таким, що пропущений з поважних причин, та поновлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Згідно відзиву на позов відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. Згідно з пунктом 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил. Підпунктом «б» пункту 8.9 ПДР визначено, що вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу. На початку відеозапису з нагрудної бодікамери № 11 видно, що працівники поліції переслідують транспортний засіб DAEWOO Lanos номерний знак НОМЕР_2 із ввімкненими проблисковими маячками та спеціальним звуковим сигналом, на що водій автомобіля - позивач, ніяк не реагував допоки поліцейськими не було перешкоджено подальше пересування автомобіля шляхом перекриття смуги руху. У даному випадку, позивач порушив підпункт «в» пункту 2.3 Правил, у зв`язку з чим його було зупинено та повідомлено причину зупинки, що також підтверджується відеозаписом і не заперечується представником позивача. Після зупинки транспортного засобу також було встановлено, що ОСОБА_1 було порушено підпункти «а» та «б» 2.1 Правил. Тому вважає доводи позовної заяви стосовно безпідставної зупинки помилковими, а дії співробітників поліції правомірними. ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а також перевозив пасажира, не дотримуючись правил користування ременями безпеки, що підтверджується відеофайлом «110». Отже, позивач правомірно притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Виходячи зі змісту відеофайлу під назвою «110», поліцейські запропонували позивачу на місці зарядити його телефон, на що ОСОБА_1 погодився. Однак, навіть після цього телефон не увімкнув та працівникам поліції документи не пред`явив, а, судячи з поведінки позивача, зафіксованої на відеозаписі, уникав виконання законних вимог поліції. До того ж, достеменно невідомо, чи дійсно у позивача станом на 01.01.2024 було завантажено на мобільному телефоні Портал Дія, адже жодних доказів цього ані поліцейськими, ані до суду надано не було. Пункт 3 розділу І та пункт 4 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, вказують на те, що нагрудна камера поліцейського та портативний відеореєстратор є одним і тим самим технічним пристроєм, використання якого прямо передбачено нормами Закону України «Про Національну поліцію». Відповідно до п. 2 розділу II Інструкції № 1026 портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів. Таким чином, інспектором Власенком Я.О., у відповідності до вищенаведених положень Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції № 1026, здійснено відеозапис на портативний відеореєстратор, та відповідно до вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП зазначено даний технічний засіб у постанові як «бодікамера» із вказівкою на інвентарний номер використаного портативного відеореєстратора. Також вважають, що позивачем було пропущено строк оскарження постанови серії БАД № 828534. Даний факт представник позивача обґрунтовує тим, що дана постанова його клієнту не була вручена та не була відправлена за його місцем реєстрації (проживання), а він отримав її при ознайомленні зі справою № 220/63/24. Позивач відмовився від отримання копії оскаржуваної постанови, про що у відповідній графі, стоїть відповідна відмітка.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши надані докази, дійшов наступних висновків.

Постановою поліцейського СРПП ВП № 1 Волноваського РВП ГУНП в Донецькій області сержанта поліції Власенка Я.О. від 01.01.2024 року серії БАД № 828534 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, 01.01.2024 року о 08.41 год. в Донецькій області, Волноваський район а/д Н15 (Донецьк-Запоріжжя) 147 км+350 м водій ОСОБА_1 керував т/з DAEWOO Lanos н.з. НОМЕР_1 , будучи не пристебнутим ременем безпеки, а також не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, та не мав реєстраційних документів на транспортний засіб, чим порушив п. 2.3 в, 2.1 а та 2.1 б ПДР, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Частиною 5 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

З наданого суду відеозапису «110» з нагрудної камери поліцейського встановлено, що працівники поліції переслідують транспортний засіб DAEWOO Lanos номерний знак НОМЕР_2 із спеціальним звуковим сигналом. Автомобіль позивача було зупинено шляхом перешкоджання подальшому руху автомобіля. Після зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, працівниками поліції було повідомлено причину зупинки, а саме те, що водій не пристебнутий ременем безпеки. На вимогу поліцейського про пред`явлення документів, ОСОБА_1 не надав для огляду посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, а також не пред`явив його за допомогою застосунку «Дія», що стало підставою для складання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Суд не приймає доводи представника позивача в тій частині, що посвідчення водія у мобільному додатку «Дія» ОСОБА_1 не міг пред`явити в зв`язку із тим, що на його мобільному телефоні під час руху транспортного засобу розрядився акумулятор, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. «а» та «б» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідно до пп. «а» п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

З досліджених судом доказів встановлено, що ОСОБА_1 не мав при собі та не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб. Доказів наявності у позивача за мобільного стосунку «Дія» на момент складання постанови не надано. Разом з тим, суд зазначає, що причини, з яких позивач не пред`явив зазначені документи, не мають значення. Згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 25.09.2019 у справі №127/19283/17.

Крім того, відеозаписом також підтверджено той факт, що ОСОБА_1 в порушення п.п. «в» п. 2.3 ПДР України не був пристебнутий ременем безпеки, як і пасажир, який знаходився в салоні автомобіля.

Відповідно до ч.1 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно з п.1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону № 3353-XII встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

За приписами п. 2.4 а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, як встановлено судом з дослідженого відеозапису, причиною зупинки 01.01.2024 року транспортного засобу під керуванням позивача ОСОБА_1 було те, що останній не був пристебнутий ременем безпеки. При цьому встановлено факт відсутності у позивача посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, який був встановлений поліцейським вже після зупинки транспортного засобу позивача.

Щодо посилань представника позивача, що зупинка транспортного засобу позивача була незаконною, то слід зазначити, що такі доводи не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу бути пристебнутим ременем безпеки, мати при собі посвідчення водія та пред`явити його на вимогу поліцейського для перевірки. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 25.09.2019 у справі №127/19283/17. Працівниками поліції було чітко озвучено причину зупинки, а сам факт невиконання вимог ПДР з боку ОСОБА_1 зафіксовано на відеозаписі, наявному в матеріалах справи.

Поряд з цим суд зауважує, що доводи представника позивача про те, що працівники поліції не могли знати, що ОСОБА_1 не пристебнутий ременем безпеки, до його зупинки, є необґрунтованими.

Отже, вказаним відеозаписом, який є належним та допустимим доказом, підтверджується факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 121, ч.1 ст.126 КУпАП.

Щодо доводів представника позивача про не зазначення у постанові відомостей про технічний засіб, яким було здійснено відеозапис, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно п. 3 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за № 28/32999 (далі - Інструкція №1026), портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

Згідно п. 4 розділу II Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Наведені вище положення Інструкції № 1026 вказують на те, що нагрудна камера поліцейського та портативний відеореєстратор є одним і тим самим технічним пристроєм, використання якого прямо передбачено нормами Закону України «Про Національну поліцію».

Отже, оскаржувана постанова відповідає зазначеним вимогам Закону, зокрема, містить відомості про технічний засіб, яким здійснювався відеозапис, а саме бодікамеру № 11, а тому доводи представника позивача в цій частині є безпідставними.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Крім того Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 р. по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

При цьому, на відміну від надмірного формалізму, застосування судами підходу до вирішення спору, що ґрунтується на засадах, визначених статтею 2 КАС України, передбачає: 1) винесення судового рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), керуючись верховенством права (справедливістю); забезпечення мотивованості судового рішення шляхом оцінки: причин, які призвели до процедурних порушень; наслідків, до яких призвели ці процедурні порушення; можливості безпосередньо у судовому процесі усунути (нейтралізувати) ці процедурні порушення; добросовісності/недобросовісності суб`єкта, який допустив процедурні порушення; 3) застосування трискладового тесту вирішення публічно правового спору (передбачає, що суд, приймаючи рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), перевіряє його на відповідність (несуперечність) принципам національної безпеки, суспільного інтересу, ефективності захисту порушеного права особи).

У вказаній постанові Верховний Суд при визначенні підходів до відмежування формалізму від надмірного формалізму, зокрема, наголосив на тому, що якщо є доступ до суду, «правопорушник» доводить, у першу чергу, сам факт відсутності правопорушення, що дозволяє суду оцінити суть відповідного правопорушення.

На підставі вище викладеного, суд доходить висновку, що постанова про адміністративне правопорушення БАД № 828534 від 01.01.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена правомірно, за формою та змістом відповідає вимогам статті 283 КУпАП, а тому підстави для її скасування відсутні.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5 - 10, 72 - 80, 205, 246, 250, 271, 286, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нещерет Олександр Сергійович, до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.М. Якішина