Справа № 420/16124/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/16124/23

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

Дата і місце ухвалення 17.10.2023р., м.Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року у справі №420/16124/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у нерозгляді рапорту щодо звільнення за сімейними обставинами військовослужбовця ОСОБА_1 ; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення, яким звільнити з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В поданій апеляційній скарзі апелянт вказував на те, що на його утриманні перебувають четверо неповнолітніх дітей віком до 18 років, тому він має право на звільнення з лав Збройних Сил України. Вказував на те, що за даними обставинами позивач неодноразово намагався подати рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 , проте отримав усну відмову у прийнятті рапорту. Зазначає, що в діях командування військової частини вбачається грубе порушення прав позивача як військовослужбовця на звільнення.

З огляду на викладене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 року та постановити нове, яким задовольнити позов.

Згідно статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що згідно військового квитка НОМЕР_2 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 №437 від 05.08.2022 року ОСОБА_1 призваний по мобілізації на посаду водія 1 відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_3 , з 05 серпня 2022 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шик «солдат».

25.06.2023 ОСОБА_1 на ім`я командира взводу протитанкових керованих ракет 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 подав письмовий рапорт щодо його звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, а саме: - перебування на утриманні військовослужбовця трьох та більше дітей віком до 18 років.

У переліку додатків до рапорту зазначено про надання: нотаріально завірених копій свідоцтв про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_4 , ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 , ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 , ОСОБА_5 серії НОМЕР_7 , нотаріально завірені копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 та ОСОБА_6 орган який видав 5ПО №008402175, нотаріально завірену копію посвідчення багатодітної сім`ї серія НОМЕР_8 , нотаріально завірену копію реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , копію довідки про склад сім`ї виданої Цебриківською селищною радою №306, завірену належним чином копію військового квитка ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 та нотаріально завірену копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_9 .

Судом також встановлено, що на рапорті позивача наявна відмітка командира взводу протитанкових керованих ракет 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_7 на адресу командира 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 «Клопочу по суті рапорту ОСОБА_1 », та відмітка т.в.о. командира 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_8 на адресу командира військової частини НОМЕР_1 «Клопочу по суті рапорту ОСОБА_9 ».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 у нерозгляді рапорту щодо звільнення за сімейними обставинами військовослужбовця ОСОБА_1 та про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступе:

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частиною 3 цієї статті визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Частиною 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені випадки та підстави звільнення осіб з військової служби.

За положеннями ч. 1 цієї статті, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, з підстав перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення).

Пунктом 12 Положення визначено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно п. 233 Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п. 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_10 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського;

у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України;

у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Міністром оборони України;

у військових званнях генерала (адмірала) та прирівняному до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військовому званні - Президентом України.

Відповідно до п.127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України) солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.

Командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення (п.125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно з п.119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля) (п.111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до п.101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля).

Згідно з п.66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону)* в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки. Командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.

Звертаючись до суду з даним позовом про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , що виразилась у нерозгляді його рапорту про звільнення, позивач посилався на те, що він неодноразово намагався подати командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення, однак отримував усну відмову. Позивач вказав, що 25.06.2023 року він подав рапорт на звільнення на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», однак він був повернутий йому без реалізації.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, військова частина НОМЕР_1 вказувала на те, що відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального Штабу Збройних Сил України № 124 від 07.04.2017 року, рапорт це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення звільнення) чи пояснення особистого характеру. Рапорт має бути зареєстрований в службі діловодства військової частини. Відповідач зазначив, що в Журналі реєстрації вхідних документів військової частини НОМЕР_1 рапорт на звільнення ОСОБА_1 не зареєстрований, а тому з метою реалізації своїх прав як військовослужбовця позивач повинен звернутись з письмовим рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 для прийняття рішення щодо його звільнення.

Суд першої інстанції, доходячи висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у своєму рішенні вказав на те, що рапорт про звільнення було подано позивачем командирові взводу протитанкових керованих ракет 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_11 , а не прямому командиру, яким згідно Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України є командир відділення. У зв`язку з вказаним, а також через ненадання позивачем належних та достатніх доказів перебування у позивача на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 у нерозгляді рапорту щодо звільнення за сімейними обставинами військовослужбовця ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що за положеннями ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду, що гарантовано статтею 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної та юридичної особи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем 25.06.2023 року був поданий командиру взводу протитанкових керованих ракет 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення його з лав Збройних Сил України, в якому він просив командира клопотати перед вищим командуванням про його звільнення на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При цьому судом встановлено, що на самому рапорті наявна відмітка: «клопочу по суті рапорту солдата ОСОБА_1 » скріплена підписом командира взводу протитанкових керованих ракет 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Вказане підтверджує, що рапорт позивача, незважаючи на те, що він був поданий не командиру відділення, а командиру взводу, був прийнятий до розгляду та підтриманий командиром взводу. Однак в подальшому не був розглянутий вищим командуванням, та відповідно, не був розглянутий і командиром військової частини НОМЕР_1 . Доказів прийняття рішення за поданим рапортом або доказів повідомлення позивача про причини неможливості розгляду рапорту відповідачем до суду не надано.

Вказане свідчить про допущення військовою частиною НОМЕР_1 протиправної бездіяльності щодо розгляду рапорту позивача, яка порушує його законні права та інтереси.

При цьому за встановлених обставин фактичного подання позивачем командиру взводу рапорту про звільнення та його погодження командиром взводу, посилання відповідача на відсутність у Журналі реєстрації вхідних документів військової частин реєстрації рапорту позивача жодним чином не спростовує факт допущеної бездіяльності.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення, яким звільнити його з лав Збройних Сил України на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», колегія суддів звертає увагу на наступне:

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на викладене, суд має право визнати дії суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В свою чергу колегія суддів наголошує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Водночас, з огляду на встановлений судом апеляційної інстанції факт не розгляду відповідачем взагалі порушеного позивачем питання, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що виконано усі визначені законом умови, необхідні для застосування такого способу захисту порушених прав, про який просить позивач.

За таких обставин належним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути поданий ОСОБА_1 рапорт від 25.06.2023 року про звільнення його з лав Збройних Сил України за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При цьому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно надано правову оцінку зазначеній позивачем підставі його звільнення з військової служби до розгляду цього питання командуванням військової частини НОМЕР_1 , до компетенції якого і віднесено вирішення питання щодо звільнення позивача з військової служби.

Такі дії суду першої інстанції є втручанням у дискреційні повноваження військової частини НОМЕР_1 , що є недопустимим за вказаних обставин.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою та третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. згідно квитанції від 30.06.2023 року, а при зверненні до суду апеляційної інстанції 1610,40 грн. згідно квитанції від 08.11.2023 року.

Враховуючи те, що за наслідками розгляду даної адміністративної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги немайнового характеру, наявні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 понесених позивачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у повному обсязі в сумі 2684 грн.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині нерозгляду рапорту Коковського Ігоря Вікторовича від 25.06.2023 року про звільнення з лав Збройних Сил України за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 25.06.2023 року про звільнення з лав Збройних Сил України за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_12 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_13 ) сплачений судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук