Справа № 640/28351/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 15.09.2021 НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що обов`язковою умовою для стягнення виконавчого збору є фактичне виконання судового рішення. При стягненні виконавчого збору, без реального стягнення суми боргу з боржника створюються умови для стягнення з боржника суми виконавчого збору без реального виконання рішення суду. У той же час, державний виконавець не здійснював фактичного виконання судового рішення, оскільки жодних дій та стягнення заборгованості за виконавчими документами не було, а тому постанова про стягнення виконавчого збору є незаконною.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що оскаржувана постанови винесена з дотриманням норм чинного законодавства. Зауважив, що Законом не встановлено залежності між прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору та обставинами вчинення державним виконавцем дій по здійсненню примусового стягнення з боржника в межах виконавчого провадження, оскільки законодавчо прямо визначається обов`язок державного виконавця прийняти постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що наявні прямі правові підстави, зазначені у законодавстві, для винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.09.2021 заступником начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Людмилою Василівною, на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 у справі №910/3888/20 в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, зокрема, винесено постанови про відкриття виконавчого провадження по стягненню з ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» 3 203 405,83 грн основного боргу, 320 340,54 грн пені, 61 463,87 грн - 3% річних, 57 667,05 грн інфляційних втрат, 54 643,17 грн судового збору, виконавчого збору у розмірі 125 974,32 грн та про арешт коштів боржника.

20.09.2021 зазначені постанови державного виконавця отримані Боржником.

14.09.2021 ухвалою Господарського суду міста Києва задоволено заяву Боржника та розстрочено виконання рішення суду від 25.02.2021 у справі № 910/3888/20 у сумі 1 444 743,23 грн на 4 місяці, шляхом оплати щомісячно: до 30.09.2021 суми 361 185,81 грн; до 31.10.2021 суми 361 185,81 грн; до 30.11.2021 суми 361 185,81 грн; до 31.12.2021 суми 361 185,81 грн.

16.09.2021 ухвалу суду про затвердження розстрочення Скаржник отримав наручно в суді і в цей же день, керуючись п. 6 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» направив до Дніпровського ВДВС заяву про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № НОМЕР_1, яка зареєстрована канцелярією 16.09.2021.

Позивач вказує, що незважаючи на винесену судом ухвалу про розстрочку, станом і день подання позову до суду державним виконавцем не винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № НОМЕР_1.

16.09.2021 з розрахункового рахунку Боржника, відкритому в ПАТ АБ «Укргазбанк» в рамках ВП № НОМЕР_1 були списані кошти в розмірі 64 451,19 грн, хоча згідно ухвали про розстрочку, перша оплата коштів Боржником має бути здійснена до 31.09.2021.

Вважаючи вказані дії державного виконавця, а також постанову про стягнення виконавчого збору протиправними, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що жодних заходів з примусового виконання виконавчого документу та фактичного стягнення заборгованості державним виконавцем здійснено не було.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі -Закон № 1404-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами пункту 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Таким чином, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору є виконавчими документами та підлягають примусовому виконанню в розумінні положень Закону №1404-VIII.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 згаданого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди (ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

Згідно із частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з абзацами 1-4 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з абзацами 13-14 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частини 5 статті 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно частини 3 статті 27 Закону №1404 за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно частини 4 статті 27 Закону №1404 державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Положеннями частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік випадків, коли виконавчий збір з боржника стягненню не підлягає.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. На момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Таким чином, згідно вказаних приписів, стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що 15.09.2021 заступником начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Людмилою Василівною винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП НОМЕР_1 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 125 974,32 грн.

За таких обставин, колегія судді дійшла висновку, що положення законодавства, а саме ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавчий збір», чинного на момент вчинення виконавчої дії, було передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто дана норма не містила вказівки, щодо стягнення виконавчого збору у відповідному розмірі саме від суми, що була фактично стягнутою.

Крім того, судом не встановлено наявності обставин, вичерпний перелік яких зазначено у ч.5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», які б звільняли позивача від стягнення виконавчого збору.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 15.09.2021 ВП НОМЕР_1 є правомірною та не підлягає скасуванню.

Доводи позивача, що в порушення п.6 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», незважаючи на винесену судом ухвалу про розстрочку, державним виконавцем не винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № НОМЕР_1, а також 16.09.2021 в результаті незаконних дій Державного виконавця, з розрахункового рахунку Боржника, відкритому в ПАТ АБ «Укргазбанк» в рамках ВП № НОМЕР_1 списані кошти в розмірі 64 451,19 грн, хоча згідно ухвали про розстрочку перша оплата коштів Боржником має бути здійснена до 30.09.2021, колегією суддів не приймаються, оскільки вказана, на думку позивача протиправна бездіяльність та вчинення протиправних дій, не є предметом розгляду даної справи, оскільки відповідно до змісту позовної заяви, позивач просив визнати протиправним та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 15.09.2021 ВП НОМЕР_1.

З аналогічних підстав не приймаються до уваги доводи позивача про протиправність накладення арешту суму основного боргу.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача щодо протиправності оскаржуваної постави з підстав порушення відповідачем п. 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», з огляду на наступне.

Відповідно до п.4.1 Статуту, засновником та єдиним акціонером, якому належать 100% акцій ПрАТ «Київ - Дніпровське МППЗТ» є Держава в особі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України.

Відповідно до п.3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» (далі - Закон 145-ІХ) забороняється звернення стягнення та накладення арешту на майно відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами

Таким чином, позивач вказує, що він відноситься до об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності Законом 145-ІХ були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», а отже, з 20.10.2019 (дати набрання чинності Законом 145-ІХ) будь-які виконавчі дії щодо позивача, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, заборонено вчиняти Законом протягом трьох років.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що постанова від 15.09.2021 ВП НОМЕР_1 про стягнення виконавчого збору, була прийнята саме у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження та винесенням постанови від 15.09.2021 ВП НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження.

Тобто винесення постанови про стягнення виконавчого збору, що є обов`язком державного виконавця, є результатом попередньо вчинених державним виконавцем дій, доказів оскарження яких позивачем не надано.

Таким чином, враховуючи, що попередньо вчинені виконавчі дії та винесені постанови не були спірними (доказів їх оскарження позивачем до суду не надано), винесення постанови про стягнення виконавчого збору, що є обов`язком державного виконавця відповідно до приписів чинного законодавства, і винесенню якої передували вчиненні легітимні, на даний час, дії державного виконавця є правомірним.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 13.03.2024.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна