Справа № 620/9920/23
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9920/23 Головуючий у І інстанції - Клопот С.Л., Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо припинення нарахування пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учаснику війни, та зобов`язати відповідача здійснити нарахування з 01.01.2023 цих пільг.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга обґрунтована відсутністю у позивачки права на отримання пільг у зв`язку із тим, що розмір доходу перевищує встановлену межу.

Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 2019 року має статус ветерана війни - учасника війни, що підтверджується посвідченням від 19.04.2019 серії НОМЕР_1 .

19.01.2022 позивачка зверталась до Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації із заявою, у який просила здійснити нарахування пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учаснику війни.

Управлінням соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації надано відповідь, в якій зазначено про відсутність у неї права на отримання пільг у зв`язку із тим, що розмір доходу перевищує встановлену межу.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивачка звернулася до суду з відповідним адміністративним позовом, після чого було визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації, що підтверджується Виконавчим листом № 620/3416/22 від 01.07.2022.

01.01.2022 позивачці було припинено нарахування пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами.

У телефонному режимі Управлінням соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації було надано відповідь, що всі справи стосовно пільг учасників війни передано до Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області.

30.05.2023 позивачка звернулася до відповідача з заявою, в якій просила повідомити причини зупинення нарахування їй пільг.

Відповідач листом повідомив позивачку про відсутність у неї права на отримання пільг у зв`язку із тим, що розмір доходу перевищує встановлену межу.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-XII) ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Так, позивачка має статус учасника війни, а тому на неї поширюється дія Закону № 3551-ХІІ.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону № 3551-ХІІ учасникам війни надаються такі пільги, зокрема 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 50-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю).

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону № 3551-XII пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені п.п. 4-6 цієї статті, надаються учасникам війни та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону № 3551-XII площа житла, на яку нараховується 50-процентна знижка плати, передбачена п.п. 4 і 5 частини першої цієї статті, визначається в максимально можливому розмірі в межах загальної площі житлового приміщення (будинку) згідно з нормами користування (споживання), встановленими цими пунктами, незалежно від наявності в складі сім`ї осіб, які не мають права на знижку плати.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII (далі - Закон № 76-VIII) ст. 14 Закону № 3551-XII було доповнено ч. 6, яка передбачала, що пільги, передбачені п.п. 1, 2, 4, 5, 6 та 18 ча. 1 цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2018 № 12- р/2018 ч. 6 ст. 14 Закону № 3551-ХІІ визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України ч. 6 ст. 14 Закону № 3551-XII визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Так, Конституційний Суд України в зазначеному рішенні зазначив, що встановивши в ч. 6 ст. 14, ч. 2 ст. 16 Закону № 3551- XII умову для отримання окремих пільг, держава переклала обов`язок щодо соціального захисту учасників війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, на членів їхніх сімей, що не відповідає суті конституційних гарантій щодо забезпечення соціального захисту цих осіб. Такий підхід нівелює позитивний обов`язок держави щодо соціального захисту вказаних осіб та членів їхніх сімей урозумінні ч. 5 ст. 17 Конституції України.

Конституційний Суд України вважає, що забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них ч. 1 ст. 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України в поєднанні з ч. 1 цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави.

Дослідивши матеріали справи та законодавство України у сфері соціального захисту громадян, Конституційний Суд України дійшов висновку, що рівноцінної заміни або компенсації скасованих пільг для учасників війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, законодавець не передбачив.

Обмеження або скасування положеннями Закону № 76, які є предметом конституційного контролю, пільг, у встановлених Законом №3551-XII, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей.

Отже, встановивши невідповідність Конституції України (неконституційність) абз. 2 пп. 1, абз. 2 пп. 2, абз.абз. 2, 3, 4 пп. 3 п. 9 розділу Закону № 76-VIII, ч. 6 ст. 14, ч. 2 ст. 16 Закону № 3551-XII, Конституційний Суд України вважає за доцільне відтермінувати втрату чинності цими положеннями на три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, Конституційний Суд України рішенням від 18.12.2018 №12-р/2018 відтермінував на три місяці втрату чинності ч. 6 ст. 14 Закону № 3551-XII з метою відновлення державою попереднього рівня соціального захисту учасників війни або встановлення альтернативних варіантів компенсації скасованих пільг, виділення коштів у Державному бюджеті України, та внесення відповідних зміни до законів України.

Отже, з 19.03.2019 ч. 6 ст. 14 Закону № 3551-XII втратила чинність та застосуванню не підлягає.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, дане рішення Конституційного Суду України не було враховано при розгляді звернення позивачки щодо відновлення її права на отримання пільг по оплаті житлово-комунальних послуг.

Таким чином, враховуючи обов`язок держави відновити попередній рівень соціального захисту учасників війни, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивачки права на отримання соціальних пільг у розмірі не меншому ніж той, який існував до внесення змін Законом № 76-VIII до ст. 14 Закону №3551-ХІІ.

При цьому, посилання апелянта на норми Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від04.06.2015 № 389 є безпідставним, оскільки ця постанова була прийнята на виконання положень Закону №76-УІІІ, норми якого, як було вказано вище, визнані неконституційним. Крім того, застосування відповідачем положень підзаконного нормативного акту, прийнятого на виконання Закону, який визнано неконституційним, є протиправним по своїй суті. Чинний Закон № 3551-ХІІ не установлює жодних обмежень для надання пільг, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5, 6 та 18 ч. 1 ст. 14 Закону №3551-XII, тому позивачка має право на таку пільгу.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

В.В. Файдюк