Справа № 200/761/24
Суддя: Шувалова Т.О.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року Справа№200/761/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 30 січня 2024 року №13 щодо відмови в призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 25 серпня 1986 року по 01 вересня 1987 року на посаді «слюсаря КВП лабораторії КВП» в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників, з 24 вересня 1988 року по 13 листопада 1988 року на посаді «дробильника-розмелювача» в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників та з 14 листопада 1988 року по 31 грудня 1997 року на посаді «формувальника» в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників; до страхового стажу період роботи з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія Кристал»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) від 24 січня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що після досягнення 54 років та 6 місяців вона звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою від 24.01.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

30.01.2024 Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області) прийняло рішення № 13, яким відмовило в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачка наполягала, що має право на пенсію відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020. Вказувала на те, що пенсійний орган протиправно збільшив віковий ценз до 55 років для призначення пенсії на підставі пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058.

Крім того, позивачка зазначила, що позивачем протиправно не зараховано період роботи з 01.01.2002 по 31.12.2002 до страхового стажу роботи; періоди роботи: з 25.08.1986 по 01.09.1987, з 24.09.1988 по 13.11.1988, з 14.11.1988 по 31.12.1997 до пільгового стажу роботи за Списком № 2.

Вважаючи це рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Відповідач у встановлений судом строк правом на подання відзиву не скористався. Ухвала про відкриття провадження від 13 лютого 2024 року доставлена до електронного кабінету відповідача 13 лютого 2024 року о 16 год 35 хв.

Положеннями частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, суд розцінює неподання відповідачем - суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин як визнання даного позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області) - надала до суду пояснення щодо позову, в якому зазначає, що ОСОБА_1 звернулася із заявою від 24.01.2024 до веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003. Пенсійним фондом України за принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ - ГУ ПФУ в Тернопільській області для розгляду заяви позивачки.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, із них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки в 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року.

Згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивачки на дату звернення становить 28 років 01 місяць 05 днів.

До страхового стажу роботи позивачки не зараховано період роботи на підприємстві ТОВ «Торгівельна компанія Кристал» з 01.01.2002 по 31.12.2002», оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про роботу.

Стаж роботи за Списком № 2 становить 06 років 08 місяців 05 днів.

До пільгового стажу роботи позивачки не зараховано періоди роботи на підприємстві «Костянтинівській завод скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників»: з 25.08.1986 пo 01.09.1987, з 24.09.1988 по 13.11.1988, з 14.11.1988 по 31.12.1997, оскільки пільговий стаж за Списком №2 не підтверджений в установленому порядку довідками про пільговий характер праці , відповідно до додатку № 5 Порядку №637.

У зв?язку з вищенаведеним, ГУ ПФУ в Тернопільській області було прийнято рішення від 30.01.2023 № 13 про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

На підставі викладеного, ГУ ПФУ в Донецькій області просило відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Костянтинівським МВУМВС України в Донецькій області 27.10.2000.

24.01.2024 позивачка звернулась до веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою при призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

Пенсійним фондом України, за принципом екстериторіальності, було визначено структурний підрозділ - ГУ ПФУ в Тернопільській області для опрацювання заяви позивачки.

Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 30.01.2024 № 13 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу для призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У вказаному рішенні ГУ ПФУ в Тернопільській області зазначено: вік заявниці 54 роки 6 місяців, страховий стаж становить 28 років 14 місяць 5 днів, пільговий стаж 6 років 08 місяців 5 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи: з 01.01.2002 по 31.12.2002, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані. До пільгового стажу не враховано періоди роботи: з 25.08.1986 по 01.09.1987 та з 24.09.1988 по 31.12.1997, оскільки відсутня довідка згідно з додатком 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_3 позивачка у спірні періоди працювала:

- з 25.08.1986 по 01.09.1987 - слюсарем 2 розряду у лабораторії в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників;

- з 24.09.1988 по 13.11.1988 - дробильником-розмелювачем 3 розряду в цеху виготовлення шихти № 4 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників;

- з 14.11.1988 по 31.10.2000, що охоплює спірний період з 14.11.1988 по 31.12.1997, формувальником в ремонтно-будівельному цеху № 7 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників;

- 31.10.2000 звільнена у зв`язку з переводом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія Кристал» (наказ від 30.10.2000 № 698к про звільнення усіх працівників заводу з 01.11.2000 у зв`язку з переводом);

- з 01.11.2000 по 20.06.2006, що охоплює спірний період з 01.01.2002 по 31.12.2002, формувальником у ремонтно-будівельному цеху (у подальшому перейменований механічний цех керамічної ділянки) у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія Кристал».

Згідно з наказами від 08.06.1994 № 304к та від 25.11.1999 № 582-к «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» у Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників проведено атестацію робочих місць та затверджено перелік робочих місць, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема, за професією дробильник-розмелювач цех № 4, код 2190100а-11918; формувальник вогнетривких виробів цех № 7, код 2060000а-19416, розділу підготовка шихти, виробництво усіх видів скла, скловиробів та шлакоситалу.

Як убачається з архівної довідки Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради від 21.04.2022 № 05-07-07/266 відомості про переведення ОСОБА_1 на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати у період з 24.09.1988 по 30.10.2000 відсутні.

Виконавчий комітет Костянтинівської міської ради листом від 21.04.2022 № 05-01-31/153 повідомив позивачку, що у наказах Костянтинівського заводу Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників від 08.06.1994 № 304к та від 25.11.1999 № 582-к «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» професія формувальник керамічного відділення у Списках № 2 відсутня.

В інформаційній базі системи персоніфікованого обліку станом на 19.02.2024 є інформація про спеціальний стаж позивачки за період її роботи у Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників та у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія Кристал» за кодом підстави «ЗП3013Б1» за період з 1998 по 2006.

Згідно з Довідником кодів підстав обліку спеціального стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства код підстави «ЗП3013Б1» з 05 листопада 1991 року проставляється працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.

Як убачається з форми РС-право відповідачем до пільгового стажу роботи за Списком № 2 зараховано періоди роботи позивачки:

- 01.01.1998 -07.06.1999 формувальник у Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників;

- 25.11.1999-31.10.2000 формувальник у Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників;

- 01.11.2000-10.04.2001 формувальник у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія Кристал»;

- 01.01.2003-31.12.2003 формувальник у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія Кристал»;

- 01.01.2004-31.01.2006 формувальник у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія Кристал»;

- 01.06.2006-20.06.2006 формувальник у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія Кристал».

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-ІV).

Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 доповнено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на час звернення позивачки до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії їй виповнилося 54 роки 6 місяців, страховий стаж складав понад 28 років. При зверненні із заявою від 24.01.2024 право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах як особі, що була зайнята повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, позивачка буде мати за умови наявного пільгового стажу більше 10 років.

Щодо незарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи позивачки, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ та частини першої статті 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Комплексний аналіз норм Закону №1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1,2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок № 442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Проаналізувавши наведене суд зазначає, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. Водночас особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №398/2728/16-а та №678/65/17.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно з якою особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 (далі - Постанова 1173) та застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, якщо пільгова робота продовжується після 16 січня 2003 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 03 серпня 2016 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, якщо пільгова робота продовжується після 03.08.2016 (або тільки почалась після цієї дати) - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.

Щодо незарахування до пільгового стажу періоду роботи позивачки з 25.08.1986 по 01.09.1987 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників через відсутність пільгових довідок, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка у період з 25.08.1986 по 01.09.1987 працювала слюсарем 2 розряду у лабораторії в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників.

Як убачається з трудової книжки позивачки серії НОМЕР_3 спірний період не містить відповідних записів про характер і час виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи тощо, в ній не зазначено про зайнятість повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Довідка про пільговий характер праці на цій посаді, відповідно до додатку № 5 Порядку №637, до відповідача не надавалась. Таку довідку не містять і матеріали цієї справи.

Крім цього, професія «слюсар лабораторії» не віднесена до пільгової роботи за Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, тому суд доходить висновку, що відповідачем правомірно не зараховано вказаний період до пільгового стажу позивачки за Списком № 2.

Таким чином, позовні вимоги в частині зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивачки з 25.08.1986 по 01.09.1987 на посаді слюсаря 2 розряду у лабораторії в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників задоволенню не підлягають.

Щодо незарахування до пільгового стажу періоду роботи позивачки з 24.09.1988 по 13.11.1988 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників, у зв`язку з ненаданням останньою довідок про пільговий характер праці, суд виходить з наступного.

Як убачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 , позивачка у період з 24.09.1988 по 13.11.1988 працювала дробильником-розмелювачем 3 розряду в цеху виготовлення шихти № 4 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників.

Матеріалами справи встановлено, що комісією по атестації робочих місць та умов праці на Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників проведено атестацію робочих місць та затверджено перелік робочих місць, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема, за професією дробильник-розмелювач цех № 4, код 2190100а-11918, що підтверджується наказами від 08.06.1994 № 304к та від 25.11.1999 № 582-к «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці».

В період роботи позивачки з 24.09.1988 по 13.11.1988, застосовувався Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173.

Відповідно до Розділу ХІХ «Стекольне та фарфоро-фаянсове виробництво» постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 посада дробильник-розмелювач віднесена до пільгової роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Оскільки відомості про роботу позивачки на посаді дробильника-розмелювача за спірний період містяться в її трудовій книжці, яка, в свою чергу є основним документом підтвердження трудового стажу робітника та у виписці з наказів, суд доходить висновку, що стаж роботи позивачки у період з 24.09.1988 по 13.11.1988 на посаді дробильник-розмелювач підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи за Списком № 2.

Щодо незарахування до пільгового стажу періоду роботи позивачки з 14.11.1988 по 31.12.1997 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників, у зв`язку з ненаданням останньою довідок про пільговий характер праці, суд виходить з наступного.

Як убачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 , позивачка у період з 14.11.1988 по 31.10.2000, що охоплює спірний період з 14.11.1988 по 31.12.1997, формувальником в ремонтно-будівельному цеху № 7 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників.

Згідно з наказами Костянтинівського заводу Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників від 08.06.1994 № 304к та від 25.11.1999 № 582-к «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» проведено атестацію робочих місць та затверджено перелік робочих місць, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема, за професією формувальник вогнетривких виробів цех № 7, код 2060000а-19416, розділу підготовка шихти, виробництво усіх видів скла, скловиробів та шлакоситалу.

В період роботи позивачки з 14.11.1988 по 31.12.1997, застосовувався Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173; постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 посаду формувальник вогнетривких виробів за кодом 2060000а-19416 віднесено до пільгової посади за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

В інформаційній базі системи персоніфікованого обліку станом на 19.02.2024 є інформація про спеціальний стаж позивачки за кодом підстави «ЗП3013Б1» за період роботи з 1998 року по 2000 рік у Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників.

Згідно з Довідником кодів підстав обліку спеціального стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, код підстави «ЗП3013Б1» з 05 листопада 1991 року проставляється працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.

Тобто, робота позивачки на посаді формувальник в ремонтно-будівельному цеху № 7 в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників у період з 1998 року по 2000 рік, відноситься до пільгового стажу роботи за Списком № 2.

Крім того матеріалами справи встановлено, що відповідачем до пільгового стажу роботи за Списком № 2 зараховано періоди роботи позивачки з 01.01.1998 по 07.06.1999 та з 25.11.1999 по 31.10.2000 на посаді формувальник у Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників, що підтверджується наданою відповідачем Формою РС-право.

Враховуючи викладене, суд звертає увагу, що відповідач із загального періоду роботи позивачки на посаді формувальник з 14.11.1988 по 31.10.2000 у Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників зарахував частину її роботи на цій посаді до пільгового періоду за Списком № 2. Проте період роботи з 14.11.1988 по 31.12.1997 за необґрунтованих підстав відмовив у зарахуванні до пільгового стажу роботи позивачки за Списком № 2 най тій самій посаді, на тому самому підприємстві.

Таким чином, суд дійшов висновку, що документами наданими позивачкою повністю підтверджується її пільговий стаж у період з 14.11.1988 по 31.12.1997 на посаді формувальник цеху № 7, а тому відмова у зарахуванні вказаного періоду до пільгового стажу за Списком №2 є безпідставною, у зв`язку з чим вказаний період має бути зарахований відповідачем.

Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу періоду роботи позивачки з 01.01.2002 по 31.12.2002, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, до страхового стажу не зараховано період з 01.01.2002 по 31.12.2002, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як убачається з довідки форми ОК-5, виготовленої станом на 31.03.2022, період роботи позивачки за 2002 рік в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутній.

Згідно з п. 1 та 2 статті 24 Закон № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої - третьої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-IV, сплачуються їх роботодавцями.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині першій, третій, десятій статті 20 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини дванадцятої статті 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Зокрема, згідно з п. 2 частини першої статті 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Відповідно до положень статті 106 Закону № 1058-XV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Також, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 року, внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI та виключено положення п. 2 частини першої статті 4 зазначеного закону, яка передбачала, що до платників єдиного внеску віднесено працівників - громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють.

Тобто, за змістом вищезазначених норм убачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

На підставі викладеного, позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачки періодів її роботи.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 242/4793/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17, від 04 червня 2019 року у справі №235/900/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 242/1871/17 та № 423/3544/16-а.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що період роботи позивачки з 01.07.2002 по 31.12.2002 підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З аналізу наведених норм убачається, що у зв`язку із зверненням позивачки щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах пенсійний орган зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник відповідний стаж роботи, в т.ч. зі шкідливими умовами і важкими умовами праці за Списками № 1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України. У разі прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії, Пенсійний фонд повідомляє про це заявника із зазначає причини відмови.

У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв Пенсійний фонд обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи те, що позивачкою до заяви про призначення пенсії не додано доказів на підтвердження пільгового характеру роботи за Списком № 2 у період з 25.08.1986 по 01.09.1987, при цьому, у трудовій книжці також відсутні записи про пільговий характер про такий період, суд констатує, що під час розгляду справи не встановлено протиправних дій відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 25.08.1986 по 01.09.1987 до пільгового стажу за Списком № 2, а отже вимоги про зобов`язання зарахувати цей період до пільгового стажу є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Однак, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку що під час прийняття рішення від 30.01.2024 №13 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ГУ ПФУ в Тернопільській області не забезпечило всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих позивачкою документів, не зарахувало до пільгового стажу та страхового стажу відповідні періоди роботи, у зв`язку з чим вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З метою повного відновлення порушеного права позивачки, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивачки від 24.01.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII) з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 24 вересня 1988 року по 13 листопада 1988 року на посаді «дробильника-розмелювача» в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників та з 14 листопада 1988 року по 31 грудня 1997 року на посаді «формувальника» в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників; до страхового стажу період роботи з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія Кристал».

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

З матеріалів справи убачається, що, позивачкою за подачу даного адміністративного позову сплачено судовий збір у 968,96 грн.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що фактично позовні вимоги задоволені, оскільки рішення про відмову в призначенні пенсії визнано протиправним та скасовано, а вимога про зобов`язання вчинити певні дії є похідною, суд дійшов висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Тернопільській області судового збору у розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, 3), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 30 січня 2024 року №13 щодо відмови в призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII) з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 24 вересня 1988 року по 13 листопада 1988 року на посаді «дробильника-розмелювача» в Костянтинівському заводі Скловиробів ім. 13-ти Розстріляних робітників та з 14 листопада 1988 року по 31 грудня 1997 року на посаді «формувальника» в Костянтинівському заводі Скловиробів ім. 13-ти Розстріляних робітників; до страхового стажу період роботи з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2002 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія Кристал».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, Тернопільська область, м. Тернопіль, Майдан Волі, 3) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 копійок на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 14 березня 2024 року.

Суддя Т.О. Шувалова