Справа № 160/24263/23
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради (далі відповідач) в частині обмеження права позивача, який потребує поліпшення житлових умов, на подання документів для постановки на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов;
- зобов`язати відповідача вжити заходи щодо прийняття та розгляду заяви про постановку на квартирний облік та пакету документів від позивача з урахуванням вимог чинного законодавства.
Позивач вказує, що 03.04.2023 року намагався пройти до Відділу квартирного обліку Департаменту житлового господарства ( АДРЕСА_1 ) відповідача для оформлення документів постановки на квартирний облік, але у зв?язку з карантином до Відділу його не впустили, засобом телефонного зв`язку запропонували звернутись фаховою правовою допомогою.
07.04.2023 позивач письмово звернувся на ім`я заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ДМР ОСОБА_2 з проханням постановки на квартирний облік для позачергового забезпечення житлом родини позивача (три людини) для поліпшення житлових умов у відповідності до наступного:
- за направленням Житомирської ОДА (ЖТ №615) до Луганської ОДА на підставі ст.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- за п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- за п.10 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
До звернення позивач надав відповідачу копії наступних пільгових документів: фотокопії направлення ЖТ №615 та двох посвідчень: «Інваліда війни» та «Особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1».
13.04.2023 року від Департаменту житлового господарства відповідача позивач отримав відмову у постановці на квартирний облік для позачергового забезпечення житлом з наступних мотивів: «Питання щодо зарахування на квартирний облік внутрішньо переміщених осіб, які не є: учасниками бойових дій, осіб з інвалідністю внаслідок війни та членами їх сімей житловим законодавством не врегульовано» - щодо статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
08.05.2023 позивач звернувся до відповідача за наданням наступної публічної інформації: копії рішення про утворення комісії з постановки на квартирний облік, рішення про затвердження складу та положення про цю комісію, інформаційної та технологічної карти з питання постановки на квартирний облік громадян, надати інформацію про наявний житловий фонд в місті Дніпро.
15.05.2023 позивач отримав від відповідача наступну інформацію, що відповідач вважає публічною:
- відповідь на запитувані питання згідно переліку;
- рахунок №19 від 15.05.2023 за відшкодування витрат на інформацію в сумі 2грн. 82коп.;
- копії рішення відповідача від 25.05.2021 №41/7 про затвердження Положення про облік громадян, які потребують житлових умов та саме Положення;
- копії восьми додатків до Положення про облік громадян, які потребують житлових умов.
Позивач вказує, що також за отриманням додаткової інформації звернувся до наступних установ по допомогу:
- 20.04.2023 до Міністерства у справах ветеранів України;
- 26.04.2023 до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини;
- 26.08.2023 до NRC - НОРВЕЗЬКОЇ РАДИ УСПРАВАХ БІЖЕНЦІВ.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження. Запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином та своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень, заяв або клопотань не подав.
У відповідності до ч.6 ст.162 та ч.2 ст.175 КАС України, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені доводи та надані докази, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права та виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень
Згідно з частиною другою цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Житловим кодексом України (далі - ЖК), Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ), Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 19.10.2016 № 719 (далі Порядок № 719), Порядком надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 28.03.2018 № 214 (далі - Порядок №214).
Згідно з приписами ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК та іншими нормативно-правовими актами.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Статтею 1 Закону № 3551 визначено, що закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.12 Закону № 3551, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.
Статтею 48-1 ЖК встановлено, що порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.
Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені Постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 №470 (далі Правила) регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання.
Відповідно до пункту 13 Правил, пункту 1 частини першої статті 34 ЖК, на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок.
Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, зокрема, належать:
- облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності;
- сприяння розширенню житлового будівництва, подання громадянам, які мають потребу в житлі, допомоги в будівництві житла, в отриманні кредитів, у тому числі пільгових, та субсидій для будівництва чи придбання житла;
- надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; облік нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, внесення пропозицій їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 34 ЖК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, зокрема, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до статті 40 ЖК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.
Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках:
1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;
1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку;
2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;
3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР;
4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;
5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
У разі смерті громадянина, який перебував на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, за членами його сім`ї зберігається право подальшого перебування на обліку. Таке ж право зберігається за членами сім`ї громадянина, який перебував на обліку у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів і був знятий з обліку з підстав, зазначених у пунктах 2 і 4 цієї статті.
Крім того, у відповідності до ч.ч.5-8 ст.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон № 796-XII), право на самостійне переселення (до створення умов для відселення) мають громадяни, які проживають у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, а також сім`ї, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, у складі яких є вагітні жінки або діти до 18 років, за умови, що вони аз медичними показниками, які визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, проживати в цій зоні не можуть, або у разі перевищення індивідуальної ефективної еквівалентної дози опромінення людини понад 70 м3в (7 бер) за життя.
Громадяни, які відселяються або самостійно переселяються, користуються компенсаціями, передбаченими цим Законом.
Порядок відселення та самостійного переселення визначається Кабінетом Міністрів України.
За направленням ЖТ №615 родині позивача надається право на одержання, будівництво або придбання житла та працевлаштування - це направлення не погашене (не використане) та чинне.
У відповідності до п.10 ст.20 Закону № 796-XI особам, віднесеним до категорії 1 (п.1 ст.14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги:
Позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України.
Крім загальних підстав, передбачених законодавством України, такими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються особи, які забезпечені жилою площею нижче рівня середньої забезпеченості громадян у даному населеному пункті або які проживають у комунальних квартирах.
Особам, які перенесли променеву хворобу будь-якого ступеня або стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, які потребують поліпшення житлових умов, надається додаткова жила площа у вигляді окремої кімнати.
Передбаченими цим пунктом пільгами щодо забезпечення житлом громадяни мають право скористатися лише один раз.
У відповідності до ч.18 та ч.26 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року (далі Закон №3551-XII) особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги:
- позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.
Органи виконавчої влади, виконавчі комітети місцевих рад зобов`язані подавати допомогу особам з інвалідністю внаслідок війни у будівництві індивідуальних жилих будинків. Земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва відводяться зазначеним особам у першочерговому порядку;
- позачергове обслуговування підприємствами, установами, організаціями служби побуту, громадського харчування, житлово-комунального господарства, міжміського транспорту.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У матеріалах справи наявне звернення позивача від 07.04.2023 року до відповідача з проханням поставити його родину на квартирний облік, яке отримане відповідачем 07.04.2023 та зареєстроване за вхідним №15/1523. До звернення доданий перелік документів.
Позивач зазначив, що 13.04.2023 року від Департаменту житлового господарства відповідача отримав відмову у постановці на квартирний облік для позачергового забезпечення житлом з наступних мотивів: «Питання щодо зарахування на квартирний облік внутрішньо переміщених осіб, які не є: учасниками бойових дій, осіб з інвалідністю внаслідок війни та членами їх сімей житловим законодавством не врегульовано» - щодо статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
Вказана відповідь зазначена у переліку додатків до позовної заяви, але не додана до неї, що підтверджується Актом відділу з організаційного забезпечення розгляду адміністративних справ №817 від 21.09.2023 року.
08.05.2023 позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації щодо надання інформації та копій зазначених у переліку документів.
Позивач підтверджує, що 15.05.2023 отримав від відповідача наступну інформацію:
- відповідь на запитувані питання згідно переліку;
- рахунок №19 від 15.05.2023 за відшкодування витрат на інформацію в сумі 2грн. 82коп.;
- копії рішення відповідача від 25.05.2021 №41/7 про затвердження Положення про облік громадян, які потребують житлових умов та саме Положення;
- копії восьми додатків до Положення про облік громадян, які потребують житлових умов.
Разом з тим, з копії відповіді №3/17-5062 від 15.05.2023 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради вбачається п.3 абзацу 2 зазначено, що на території Дніпровської громади програми щодо забезпечення соціальним житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, станом на 15.05.2023 відсутні.
Отже, з наявних у справі доказів вбачається, що відповідач, всупереч вимог ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не сприяв та не вчинив дій щодо взяття позивача із родиною на:
- облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності;
- сприяння розширенню житлового будівництва, подання громадянам, які мають потребу в житлі, допомоги в будівництві житла, в отриманні кредитів, у тому числі пільгових, та субсидій для будівництва чи придбання житла;
- надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; облік нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, внесення пропозицій їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади.
Відповідач не спростував наведених у позові аргументів та доданих до нього доказів, будучи належним чином повідомлений про розгляд адміністративної справи, що підтверджується довідками про доставку електронного листа «Адміністративний позов» 21.09.2023 та «Ухвала про відкриття спрощеного провадження» 28.09.2023 в електронний кабінет.
Стаття 7 Кодексу адміністративного судочинства Укра їни проголошує такий принцип адміністративного судо чинства, як змагальність сторін. Його зміст розкривається у статті 11 Кодексу: розгляд і вирішення справ в адміні стративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Втім частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України містить очевидний виняток зі вста новленого законодавцем правила. Вона передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи без діяльності покладається на відповідача, якщо він запере чує проти адміністративного позову.
Принцип змагальності сторін в адміністративному су дочинстві означає, що кожна сторона повинна надати до кази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які свідчить інша сто рона.
Отже, виняток із правила встановлено для окре мої категорії справ - щодо оскарження рішень, дій чи без діяльності суб`єкта владних повноважень. Законодавцем передбачено, що в таких справах обов`язок доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності поклада ється на відповідача (суб`єкта владних повноважень).
Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.
Презумпція винуватості в адміністра тивному судочинстві це припущення, закріплене в Ко дексі адміністративного судочинства України, що визнає правомірним такий процесуальний порядок, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень зобов`язаний до вести правомірність своїх) рішення, дії чи бездіяльності, подаючи суду необхідні докази (у тому числі й на вимогу позивача).
Презумпція винуватості зобов`язує суб`єкта владних повноважень не лише довести законність свого рішення, дії чи бездіяльності, а й спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Частина 4 статті 71 Кодексу адміністративного судо чинства України передбачає, що суб`єкт владних повнова жень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Презумпція винуватості дозволяє суду визнати встановле ними повідомлені позивачем обставини, якщо вони не ви кликають обґрунтованого сумніву.
Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судо чинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов наступним чином:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради щодо не вчинення дій стосовно взяття ОСОБА_1 , на облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов;
- зобов`язати Дніпровську міську раду вжити заходи щодо прийняття та розгляду заяви ОСОБА_1 про взяття на облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов.
Суд звертає увагу, що відповідно до абз.2 ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судо чинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст.9, 139, 243-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради щодо не вчинення дій стосовно взяття ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ), на облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова