Справа № 560/1923/23
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 березня 2024 року

м. Київ

справа № 560/1923/23

адміністративне провадження № К/990/8664/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року у справі №560/1923/23 за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо не нарахування та не виплати йому премій відповідно до прийнятих відповідачем наказів в межах фонду преміювання працівників Державної податкової служби з урахуванням посадового окладу в загальній сумі 34694 грн, та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому премії відповідно до прийнятих відповідачем наказів в межах фонду преміювання працівників Державної податкової служби з урахуванням посадового окладу в загальній сумі 34694 грн, в тому числі за лютий 2022 року 20%, що становить 3154 грн, за квітень 2022 року 30%, що становить 4731 грн, за травень 2022 року 30%, що становить 4731 грн, за червень 2022 року 20%, що становить 3154 грн, за липень 2022 року 20%, що становить 3154 грн, за серпень 2022 року, що становить 3154 грн, та за вересень 2022 року 20%, що становить 3154 грн, за жовтень 2022 року 20%, що становить 3154 грн, за листопад 2022 року 30%, що становить 4731 грн, та за грудень 2022 року 30%, що становить 4731 грн;

- визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо зменшення та не виплати йому надбавок за інтенсивність праці та за виконання особливо важкої роботи з урахуванням посадового окладу в сумі 15770 грн, за період з травня 2022 по грудень 2022 року в загальній сумі 178516,40 грн, та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому надбавки за інтенсивність праці та за виконання особливо важкої роботи з урахуванням посадового окладу в сумі 15770 грн, в тому числі за травень 2022 року в сумі 15454,60 грн, за інтенсивність праці та за виконання особливо важливої роботи в сумі 15454,60 грн, за червень 2022 року за інтенсивність праці 14035,30 грн, та за виконання особливо важливої робот 14035,30 грн, за липень 2022 року за інтенсивність праці 10881,30 грн, та за виконання особливо важливої роботи 4573,30 грн, за серпень 2022 року за інтенсивність праці 10881,30 грн, та за виконання особливо важливої роботи 4573,30 грн, за вересень 2022 року за інтенсивність праці 11039 грн, та за виконання особливо важливої роботи 4731 грн, за жовтень 2022 за інтенсивність праці 11039 грн, та за виконання особливо важливої роботи 4731 грн, за листопад 2022 за інтенсивність праці 12931,40 грн, та за виконання особливо важливої роботи 12931,40 грн, за грудень 2022 року за інтенсивність праці 15612,30 грн, та за виконання особливо важливої роботи 15612,30 грн;

- стягнути з Державної податкової служби України на його користь кошти в загальній сумі 213210,40 грн, в тому числі суму недоплаченої премії за період з лютого 2022 року по грудень 2022 року в загальній сумі 34694 грн, суму недоплачених надбавок за інтенсивність праці та за виконання особливо важкої роботи за період з травня по грудень 2022 року в загальній сумі 178516,40 грн.

- стягнути з Державної податкової служби України витрати на правничу допомогу в сумі 40000 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, представник позивача звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалами Верховного Суду від 17 листопада 2023 року та від 19 лютого 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 повернуто скаржнику.

Скаржник втретє звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали суддя-доповідач дійшов висновку про наявність підстав для її повернення скаржнику з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не вірно застосовано норми Закону України "Про державну службу" та постанову №1346 без урахування висновку Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі №260/3564/22.

Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

У справі №260/3564/22 предметом спору є визнання протиправними дії Територіального управління щодо ненарахування і невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та зобов`язання здійснити нарахування і виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Натомість у даній справі спір стосувався нарахування та виплату позивачу надбавки за інтенсивність праці та за виконання особливо важкої роботи з урахуванням посадового окладу та виплату премії на підставі постанови № 1346.

У справі про яку зазначає заявник, висновки суду зроблені за інших фактичних обставин справи, тому посилання скаржника на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вказаній постанові Верховного Суду, є безпідставними.

Отже, скаржником не доведено, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

З огляду на це Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші доводи та аргументи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів, а також неповного з`ясування судами обставин справи та ґрунтуються на незгоді з висновками судів щодо їхньої оцінки, що виключає можливість перегляду судових рішень з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року у справі №560/1923/23 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Соколов