Справа № 200/5603/23
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року справа №200/5603/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі № 200/5603/23 (головуючий І інстанції Зеленов А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом в якому просив суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до пільгового (спеціального) страхового стажу за Списком №1 періоду роботи з 22.04.1985 року по 14.06.1985 рік у Донецькому виробничому об`єднанні по видобутку вугілля ордену Жовтневої революції шахта Трудівська та період з 18.06.1985 року по 19.05.1987 рік служби у рядах Радянської Армії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового (спеціального) страхового стажу за Списком №1 періоду роботи з 22.04.1985 року по 14.06.1985 рік у Донецькому виробничому об`єднанні по видобутку вугілля ордену Жовтневої революції шахта Трудівська та період з 18.06.1985 року по 19.05.1987 рік службу у рядах Радянської Армії, здійснити перерахунок і виплачувати пільгову пенсію за віком за Списком №1 згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з врахуванням даного пільгового та страхового стажу, з 05.05.2018 року.

В обґрунтування позовної заяви зазначено наступне.

05.05.2018 року позивач звернувся до Правобережного Об`єднаного УПФУ в м. Запоріжжя, із заявою про призначення пенсії на підставі якої 07.05.2018 року прийнято рішення про призначення пенсії.

У 2018 році позивач почав отримувати пенсію, жодних рішень та повідомлень з управління пенсійного фонду не отримував та вважав, що відповідачем прийняті всі надані документи.

13.10.2022 року позивач перемістився до м. Києва та перебуває на обліку УСЗН Солом`янської районної в м. Києві Державної адміністрації. З жовтня 2022 року він перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.

Вказав, листом від 02.08.2023 року Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві надіслав на його адресу копію Розпорядження про призначення пенсії від 07.05.2018 року № 1626. З протоколу про призначення пенсії № 1626 від 07.05.2018 року стало відомо про неврахування до пільгового стажу роботи період проходження служби в Радянській Армії з 18.06.1985 року по 19.05.1987 року, а також період роботи електрослюсарем підземним з повним робочим днем з 22.04.1985 року по 14.06.1985 рік. Листом ГУ ПФУ в м. Києві № 30484-29562/М-02/8-2600/23 від 07.09.2023 року надані роз`яснення, відповідно до яких стало відомо, що період проходження військової служби не враховувався в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Вважає, що відповідачем порушені його пенсійні права, тому звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі № 200/5603/23 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до пільгового (спеціального) стажу за Списком №1 періоду роботи з 22.04.1985 року по 14.06.1985 рік у Донецькому виробничому об`єднанні по видобутку вугілля ордену Жовтневої революції шахта Трудівська та період з 18.06.1985 року по 19.05.1987 рік служби у рядах Радянської Армії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року № 254 про призначення пенсії за віком, зарахувавши пільгового (спеціального) стажу за Списком №1 періоду роботи з 22.04.1985 року по 14.06.1985 рік у Донецькому виробничому об`єднанні по видобутку вугілля ордену Жовтневої революції шахта Трудівська та період з 18.06.1985 року по 19.05.1987 рік службу у рядах Радянської Армії. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби від 02.06.2005 № 2636, який набрав чинності з 01.01.2006, передбачено, що час проходження строкової військової служби, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призова на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України Про пенсійне забезпечення або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Закону 1058. Вважає, що зазначена норма застосовується при підрахунку пільгового стажу для визначення права на достроковий вихід на пенсію. При обчисленні розміру пенсії військова служба до пільгового стажу (в частині додаткового зарахування) не прирівнюється.

Щодо не зарахування ОСОБА_1 до пільгового (спеціального) стажу за Списком №1 періоду роботи з 22.04.1985 року по 14.06.1985 рік, зазначив наступне. Позивачем надана довідка № 200 від 29.08.2014, № 207 від 29.08.2014, яка уточнює пільговий характер роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, але період з 22.04.1985 по 14.06.1985 в ній не зазначено, отже підстави щодо зарахування до пільгового стажу роботи що дає право на призначення пільгової пенсії відсутні.

Вказав, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві. Отже, виплачувати пенсію позивачу має Головне управління Пенсійного фонду України в м .Києві.

Також, відповідач вказує, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .

05 травня 2018 року позивач звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою № 254 при призначення пенсії за віком за Списком №І.

До заяви були додані наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про місце проживання (реєстрації) особи, трудова книжка, військовий квиток, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій осіб № 200,201,202,203,204, 205,206,207, інші документи 01/434-04, б/н, 70,140, 444-к, 437-к, 294, 296, 299.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві на звернення позивача від 31 липня 2023 року ВЕБ -26002-Ф-С-23-173256 направило копію розпорядження про призначення пенсії за №1626 з урахуванням стажу роботи та заробітної плати.

З наданого протоколу про призначення пенсії №1626 від 07 травня 2018 року позивачу призначено пенсію за віком, умови призначення робота за Списком 1. Зарахований стаж позивача становить: за Списком 1 09 років 0 місяців 29 днів, військова служба 1 рік 11 місяців 02 дні, загальний стаж (повний) 29 років 03 місяці 29 днів.

З розрахунку стажу ОСОБА_1 слідує, що період роботи з 22.04.1985 року по 14.06.1985 рік у Донецькому виробничому об`єднанні по видобутку вугілля ордену Жовтневої революції шахта Трудівська та період з 18.06.1985 року по 19.05.1987 рік військової служби не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком 1. Зазначений стаж зараховано до страхового стажу позивача.

Зазначене і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058 у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Ст. 10 Закону № 1058 гарантує право вибору пенсійних виплат.

Так, у вказаній статті зазначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає ст. 114 Закону № 1058.

Згідно з частиною 1 ст. 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини 2 ст. 114 Закону № 1058 передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За правилами ч. 5 ст. 114 Закону № 1058 у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Порядок підтвердження стажу роботи регламентований статтею 62 Закону № 1788.

Ст. 62 Закону № 1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637 у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Порядок № 637 також визначає особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників.

За приписами п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти таких висновків: основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка, тому лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу (уточнюючі довідки, відомості Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування тощо).

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії регламентований ст. 44 Закону № 1058.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За правилами ч. 5 ст. 45 Закону № 1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1 у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (п. 1.6 розділу І Порядку № 22-1).

Згідно пункту 1.7 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Пунктом 2.1. Розділу ІІ Порядку 22-1 визначено перелік документів, необхідних для призначення пенсії.

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2) (п.4.1 розділу IV Порядку 22-1).

Відповідно до п. 4.2 розділу IV Порядку 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління. (пункт п. 4.3 розділу IV Порядку 22-1 ).

Згідно п. 4.7 розділу IV Порядку 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Щодо зарахування до пільгового (спеціального) страхового стажу за Списком №1 періоду роботи позивача з 22 квітня 1985 року по 14 червня 1985 рік у Донецькому виробничому об`єднанні по видобутку вугілля ордену Жовтневої революції шахта Трудівська, суд зазначає наступне.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 :

запис 2 22 квітня 1985 року переведено електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті у Донецькому виробничому об`єднанні по видобутку вугілля ордену Жовтневої революції шахта Трудівська;

14 червня 1985 року звільнено у ряди Радянської Армії.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах №383, відповідно до пункту 3 якого, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 №1173 затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема до такого списку включені: усі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також усі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників та службовців (медперсонал підземних (медпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку тощо)).

Дослідженими записами у трудовій книжці позивача про роботу у Донецькому виробничому об`єднанні по видобутку вугілля ордену Жовтневої революції шахта Трудівська з 22 квітня 1985 року по 14 червня 1985 року електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті, встановлено, що такі записи містять інформацію про повний робочий день позивача на підземних роботах у шахті, тобто інформацію про період зайнятості та про пільговий характер виконуваної роботи позивачем, що дає право на зарахування цього періоду до пільгового стажу за Списком №1.

Посилання представника відповідача у відзиві на позов на те, що у довідках №200 від 29.08.2014, № 207 від 29.08.2014, яка уточнює пільговий характер роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, не зазначено період з 22.04.1985 по 14.06.1985 є необґрунтованими, оскільки статтею 62 Закону № 1788, пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи, є трудова книжка.

З огляду на що, необґрунтованими є вищевказані доводи відповідача, оскільки робота позивача з повним робочим днем в підземних умовах у спірний період безпосередньо підтверджується записами в трудовій книжці.

Щодо зарахування до пільгового (спеціального) стажу за Списком № 1 періоду військової служби.

В період з 18 червня 1985 року по 19 травня 1987 року позивач проходив військову службу в Радянській Армії, що підтверджено військовим квитком та трудовою книжкою.

Період військової служби з 18 червня 1985 року по 19 травня 1987 року пенсійний орган зарахував до страхового стажу, до пільгового стажу не зараховано.

За ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

На підставі постанови Верховної Ради України від 6 грудня 1991 року № 1931-ХІІ Про введення в дію Закону України Про пенсійне забезпечення з 1 січня 1992 року Закон № 1788 введений в дію в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення в дію цього Закону; з 01 квітня 1992 року в повному обсязі.

Згідно п. в ч. 3 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба незалежно від місця проходження служби.

За ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

В період проходження позивачем строкової військової служби діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590 (далі Положення № 590 у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

За пп. к п. 109 Положення № 590, крім роботи в якості робочого або службовця, в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР.

Згідно п. 109 Положення № 590 при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти а і б пункту 16), періоди, зазначені у підпунктах к і л, прирівнюються по вибору особи, що звернулась за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Щодо зарахування до пільгового стажу періоду служби в армії, у пункті 40,41,42 постанови Верховного Суду від17 листопада 2021 року по справі №242/5635/16-а зазначено наступне:

40. Подібні правовідносини теж були предметом розгляду у Верховному Суді.

41. Зокрема у постановах від24.10.2018 у справі № 211/2626/17, від 23.04.2019 у справі № 233/247/16-а та від 20.10.2021 у справі № 2-а-22/11 Верховний Суд дійшов наступного висновку:

" на період проходження позивачем військової служби діяло "Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій", затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590.

Підпунктом "к" частини 1 пункту 109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.

При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (підпункти "а " та "б" пункту 16 Положення), та пенсії у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт "в" пункту 16 Положення) періоди, зазначені в підпунктах "к " та "л", дорівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду.

Відтак, вірним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що період проходження позивачем військової служби у будь-якому випадку повинен бути зарахований до пільгового стажу за Списком № 2, оскільки ця робота як передувала військовій службі, так і слідувала по її закінченню".

42. Суд не вбачає підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається та погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зарахування до пільгового стажу періоду служби в складі Збройних сил СРСР з 18.05.1987 по 06.06.1989, так як після проходження служби в лавах Радянської армії був прийнятий учнем підземного гірничого робітника, про що є записи у трудовій книжці.

Таким чином, за вимогами законодавства яке було чинне на час проходження позивачем військової служби, проходження військової служби прирівнюються по вибору особи, що звернулась за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст.58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Ради міністрів СРСР № 590 від 03 серпня 1972року, яка була чинною в період військової служби позивача.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 №2-3 позивач працював з 22 квітня 1985 року по 14 червня 1985 року електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті.

В період з 18 червня 1985 року по 19 травня 1987 року позивач проходив військову службу в Радянській Армії, що підтверджено військовим квитком та трудовою книжкою.

Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що до призову на військову службу позивач працював електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті за професією, що дає право на пільгове забезпечення за Списком №1.

Отже, за п. 109 Положення № 590 позивач має право на прирівняння періоду військової служби до роботи, що передувала або слідувала за закінченням цього періоду, та, як наслідок, - на зарахування періоду військової служби до пільгового (спеціального) стажу за Списком №1.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням викладеного вище, з метою ефективного захисту прав позивача, порушені права ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом : визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до пільгового (спеціального) стажу за Списком №1 періоду роботи з 22.04.1985 року по 14.06.1985 рік у Донецькому виробничому об`єднанні по видобутку вугілля ордену Жовтневої революції шахта Трудівська та період з 18.06.1985 року по 19.05.1987 рік служби у рядах Радянської Армії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року №254 про призначення пенсії за віком, зарахувавши пільгового (спеціального) стажу за Списком №1 періоду роботи з 22.04.1985 року по 14.06.1985 рік у Донецькому виробничому об`єднанні по видобутку вугілля ордену Жовтневої революції шахта Трудівська та період з 18.06.1985 року по 19.05.1987 рік службу у рядах Радянської Армії.

Період роботи з 22.04.1985 року по 14.06.1985 рік у Донецькому виробничому об`єднанні по видобутку вугілля ордену Жовтневої революції шахта Трудівська та період з 18.06.1985 року по 19.05.1987 рік службу у рядах Радянської Армії не підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки з наявного у матеріалах справи розрахунку стажу вищезазначені періоди зараховані до страхового стажу позивача.

При цьому, суд вважає вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини справи.

При цьому слід відмітити, що оскільки заява позивача про призначення пенсії розглядалась Правобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відповідно до приписів п.4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 (Порядок 22-1 у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), саме цим органом розраховано стаж позивача та прийнято рішення про призначення пенсії за віком відповідно до приписів п. 4.3 Порядку 22-1, який згодом згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №628 Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, належним відповідачем за даними позовними вимогами є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Суд зазначає, що висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення. Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Судом встановлено, що 02 серпня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві направило на адресу позивача розпорядження про призначення пенсії від 07 травня 2018 року за №1626 з урахуванням стажу та заробітної плати. Саме з отримання цієї відповіді позивач пов`язує свою обізнаність про порушення своїх прав.

До суду позивач звернувся через підсистему Електронний Суд - 05 жовтня 2023 року.

Разом з цим, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачу рішення про призначення пенсії/відмови у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи.

Доказів протилежного відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що позивачем строк звернення до суду не пропущено.

Щодо посилання відповідача на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у справі 240/12017/19 , слід зазначити, що у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 (пункт 43), Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав вважала за необхідне відступити від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

При цьому, у постанові Верховного суду, на яку посилається відповідач, не має відступу від правового висновку викладеного у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а (провадження № 11-345апп19), де Велика Палата Верховного Суду вказала, що визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку.

Слід відмітити і те, що спірні правовідносини у справі 240/12017/19 не є релевантними до справи №200/5603/23, оскільки у справі №240/12017/19 відподвідні правовідносини виникли у зв`язку з протиправністю дій ГУ ПФУ щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати заборгованості з державної пенсії у розмірі 10 (десяти) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 згідно із статтями 50, 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон № 796-ХІІ). В той час як спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з протиправністю дій ГУ ПФУ щодо не зарахування до пільгового (спеціального) страхового стажу за Списком №1 відповідних періодів роботи.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі № 200/5603/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі № 200/5603/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 14 березня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв