Справа № 420/3922/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3922/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ст. 262 ч.5 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі об`єднаної житлової комісії про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі об`єднаної житлової комісії, в якому позивачі просять суд визнати протиправним і скасувати рішення об`єднаної житлової комісії Південного регіонального управління ДПС України від 20.11.2023 року (протокол №7 засідання об`єднаної житлової комісії Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20.11.2023 року) в частині зняття ОСОБА_2 з квартирного обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку (в списках) осіб, які потребують на поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання в загальних списках Одеського гарнізону ПдРУ з 20.08.1995 року, в списках на першочергове отримання житла з 14.08.2015 року зі складом сім`ї 2 (дві) особи, як учасник бойових дій.

ОСОБА_2 перебувала на квартирному обліку разом із своїм чоловіком - ОСОБА_1 , як член сім`ї.

Разом з тим, 18.01.2024 року ОСОБА_2 було знято з квартирного обліку рішенням об`єднаної житлової комісії Південного регіонального управління ДПС України від 20.11.2023 року, що оформлене протоколом №7 засідання об`єднаної житлової комісії ПдРУ ДПСУ, на підставі ст.ст. 35, 40 ЖК України, п.18 Розділу V «Інструкції з організації та забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом МВС України від 18.01.2021 року № 26, оскільки, як зазначено у протоколі, ОСОБА_2 з 20.10.2023 року штучно погіршила житлові умови відповідно до статті 35 ЖК України.

На думку відповідача в оскаржуваному протоколі №7, підставою для зняття з квартирного обліку ОСОБА_2 став той факт, що 26.04.2018 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_2 договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 передала безоплатно у власність як дарунок ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з двох кімнат, загальною площею 48,1 кв.м., у тому числі житловою площею 26,5 кв.м. Пізніше, 20.10.2023 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_2 передано безоплатно у власність ОСОБА_3 як дарунок квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з двох кімнат, загальною площею 48,1 кв.м., у тому числі житловою площею 26,5 кв.м. Тобто, за твердженням позивачів, наразі у ОСОБА_2 не перебуває у власності будь-яке житло.

Разом з цим, позивачі не вважають вищезазначені обставини підставою для зняття ОСОБА_2 з квартирного обліку рішенням об`єднаної житлової комісії Південного регіонального управління ДПС України від 20.11.2023 року, що і стало причиною для подання адміністративного позову до суду.

Ухвалою суду від 12.02.2024 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

27.02.2024 року від Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі об`єднаної житлової комісії надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визначає, та зазначає, що у зв`язку з отриманням інформації про виділення коштів для реалізації норм Постанови КМУ від 02.09.2015 року за №728 «Деякі питання забезпечення житлом військовослужбовців та інших громадян» в частині надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, було проінформовано осіб, які знаходяться на обліку для поліпшення житлових умов, про необхідність надання документів з подальшим інформуванням в письмовому вигляді.

З метою підготовки до реалізації Постанови №728 житловою комісією було запитано інформацію, зокрема, з Державного реєстру речових прав, на ОСОБА_4 та його сім`ї: дружину ОСОБА_2 та сина ОСОБА_5 ..

Відповідно до отриманої інформації від 08.09.2023 року відповідачем було з`ясовано, що у ОСОБА_2 є право власності, яке набуте у 2018 році, у вигляді об`єкту житлової нерухомості, житловою площею 26,5 кв.м, 2 кімнати, за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки 1/1. За твердженням відповідача, шляхом набуття права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 26,5 кв. м, що перевищує норму житлової площі 13,65 кв.м, передбачену ст. 47 Житлового кодексу України, ОСОБА_2 тим самим поліпшила житлові умови. Тобто, ОСОБА_2 , відповідно до статті 34 Житлового кодексу України, не вважається особою, що потребує поліпшення житлових умов.

Відповідач зауважив, що у зв`язку з наявною інформацією в об`єднаної житлової комісії про наявність у членів сім`ї ОСОБА_1 житлової площі, яка відповідає нормам забезпечення житловою площею, передбаченою статтею 47 Житлового кодексу, у розмірі 13,65 кв.м, оскаржуваним рішенням від 20.11.2023 року ОСОБА_2 знято з обліку (виключено зі списків) осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

07.03.2024 року від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що при наданні сім`ї позивачів житла, наявна у позивачки жила площа у вигляді квартири, що перебуває у приватній власності, враховувалась би тільки за умови, що ОСОБА_2 не використовувались житлові чеки. Окрім того, за твердженням позивачів, ОСОБА_2 на свій розсуд мала право передати наявне у неї житло відповідачу, як органу, який поліпшує житлові умови, з метою отримання житла у повному розмірі, що передбачено частиною другою ст. 48 ЖК України.

11.03.2024 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів, відзиву, інших матеріалів справи, суд встановив наявність підстав для закриття провадження, з огляду на наступне.

Так, згідно із положеннями ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п.1, 2, 7 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір, згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Тобто, під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звертається особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, а визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як установлено матеріалами справи, позивачі звернулися до адміністративного суду з даним позовом, направленим на поновлення порушеного відповідачем права щодо перебування ОСОБА_2 на квартирному обліку, як члена сім`ї ОСОБА_1 , який перебуває на обліку (в списках) на поліпшення житлових умов.

Отже, цей позов подано на поновлення прав позивачів у сфері житлових відносин.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

За змістом наведених правових положень суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист якого подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту його порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що спірні правовідносини пов`язані із захистом порушених житлових прав позивачів, то суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судом за правилами ЦПК України.

Такий правовий висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року по справі №826/19681/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи те, що правовідносини, які виникли між сторонами не є публічно-правовими, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі об`єднаної житлової комісії на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

При цьому, за суб`єктним складом сторін цей спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У відповідності з ч. 2 ст. 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн., що підтверджується квитанцією від 06.02.2024 року.

Враховуючи висновок суду щодо необхідності закриття провадження в адміністративній справі, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір за подання адміністративного позову до суду.

Керуючись приписами ст.ст. 2, 4, 5, 6-11, 19, 132, 238, 241, 243, 248, 256, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі №420/3922/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі об`єднаної житлової комісії про визнання протиправним та скасування рішення - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 968,96 грн. за подання адміністративного позову у справі №420/3922/24 згідно квитанції від 06.02.2024 року.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження в адміністративній справі повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені ст. ст. 293-295 КАС України, з урахуванням положень пп. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Суддя Білостоцький О.В.

.