Справа № 140/1982/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

12 березня 2024 року ЛуцькСправа № 140/1982/24

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Дмитрук В.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не зняття арешту з нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця Левчук І.О. від 20.11.2015 в межах виконавчого провадження №49295364 та не внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна про скасування запису «арешт нерухомого майна» номер запису про обтяження: 12185638 та номер запису про обтяження: 12260707;

- зобов`язати зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належить позивачу (номер запису про обтяження: 12185638 та номер запису про обтяження: 12260707), накладеного постановою від 20.11.2015 у виконавчому провадженні № 49295364 та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено 10-денний строк на усунення недоліків з моменту отримання зазначеної ухвали, шляхом подання до суду: 1) відомостей про наявність / відсутність електронного кабінету в позивача та відповідача; 2) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

Копію ухвали судді від 26.02.2024 про залишення позовної заяви без руху направлена на представнику позивача засобами системи «Електронний суд» та доставлена в електронний кабінет 28.02.2024, відповідно строк для усунення недоліків позовної заяви встановлено по 11.03.2024 включно.

29.02.2024 на адресу суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків, яка містила відомості щодо наявності електронного кабінету в позивача та відповідача, до якої було долучено також клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

Зазначене клопотання містило наступні підстави визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду та необхідності поновлення такого строку:

- 26.12.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арештів, однак 17.12.2024 (очевидно 17.01.2024, примітка суду) своєю відповіддю Відділ ДВС у м. Луцьку ЗМУМ відмовив у знятті таких арештів, в зв`язку з чим 17.01.2024 ОСОБА_1 звернувся у Волинський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом (на рішення дії та бездіяльність державного виконавця), шляхом направлення позову засобами поштового зв`язку;

- 29.01.2024 ухвалою Волинського окружного адміністративного суду по справі №140/844/24 залишено позовну заву без розгляду (очевидно без руху, примітка суду) та зобов`язано сплатити судовий збір за подання позовної заяви;

- на виконання вимог ухвали був сплачений судовий збір, докази про що надіслано на адресу суду, однак, як виявилося, судовий збір був помилково сплачений на рахунок Рівненського окружного суду, в зв`язку чим ухвалою Волинського окружного суду по справі №140/844/24 від 20.02.2024 позовну заяву повернуто позивачу;

- про порушення своїх прав позивач дізнався 17.01.2024, а саме після того як отримав відповідь від відповідача про те, що відсутні правові підстави для зняття арештів та рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав, а відтак, позивач первинно звернувся із позовом в десятиденний термін, на підставі положень п.1 ч. 2 ст. 287 КАС України, однак позовну заяву було повернуто 20.01.2024 (очевидно 20.02.2024, примітка суду) і вже на наступний день - 21.02.2024 позивач подав позовну заяву повторно, в зв`язку з чим вважає, що строк пропущено з поважних причин, а відповідно строк звернення підлягає поновленню.

Стосовно поданого клопотання та викладених в даному клопотанні обґрунтувань, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, законодавством передбачено, що у разі, якщо особа не знала про порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (Постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є зняття арешту з майна боржника, який було накладено в межах виконавчого провадження Першим ВДВС Луцького МУЮ на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №49295364 від 20.11.2015.

В клопотанні про поновлення строку на звернення до суду представник позивача зазначає, що про порушення своїх прав позивач дізнався 17.01.2024 після отримання відповіді від відповідача на свою заяву від 26.12.2023 про зняття арешту.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, про порушення своїх прав щодо існування арешту на все майно згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №49295364 від 20.11.2015, позивачу стало відомо після винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження (без зняття арешту майна) 31.01.2018.

Крім того, суд зазначає, що до адміністративного позову долучено, окрім відповіді на заяву про зняття арешту (лист від 17.01.2024), також лист відповідача від 19.12.2023 №19122 про неможливість надати матеріали виконавчих проваджень №№ 49295364 та 50340967, а також інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.01.2024, яка містить повну та коректну інформацію щодо наявності накладеного арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №49295364 від 20.11.2015, що у своїй сукупності свідчить про можливість дізнатись про факт порушення прав позивача як мінімум у грудні 2023 року, оскільки неодноразові звернення до відповідача із заявами різного змісту про надання інформації, про зняття арешту тощо, не можуть відтерміновувати саме день виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Із даною позовною заявою позивач, звернувся до суду 21.02.2024, тобто з пропуском встановленого десятиденного строку звернення до адміністративного суду визначеного ст.287 КАС України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Аналогічна позиція з даного приводу неодноразово була висловлена Верховним Судом у постановах від 20.03.2018 справа № 573/1759/17, від 03.05.2018 справа № 805/402/18.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Тому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Щодо посилання позивача на первісне звернення до суду із позовом, що містив аналогічні позовні вимоги та який в подальшому був повернутий ухвалою суду від 20.02.2024 у справі №140/844/24, суд зазначає, що згідно з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-1763цс16 та у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-895цс15, перебіг строку звернення до суду не переривається, якщо суд відмовив у прийнятті позовної заяви або повернув її. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Аналогічної позиції дотримується Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах від 14 липня 2020 року у справі № 400/3065/19, від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/20 та від 17 червня 2020 року у справі № 916/1689/17.

Таким чином, Верховний Суд однозначно підкреслює, що якщо особа неправильно подала позовну заяву і є ухвала про її повернення, або подала цю заяву з недодержанням правил підсудності, то варіантів щодо строку давності немає. В такому випадку цей строк не переривається, не зупиняється та не поновлюється, оскільки неправильне подання позовної заяви не є поважною причиною.

При цьому, суд зауважує, що ухвала про повернення позовної заяви від 20.02.2024 у справі №140/844/24 (долучена представником позивача до клопотання про поновлення строку на звернення до суду) містить інформацію про те, що представником позивача фактично проігноровано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 29.01.2024, оскільки подано для усунення недоліків ту ж квитанцію про сплату судового збору щодо якої судом вже було зроблено висновок про неможливість врахування як доказу оплати судового збору.

В силу закону, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджується належними доказами.

З огляду на наведене суд вважає, що наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем (представником позивача) не доведено та судом з матеріалів позовної заяви не встановлено.

Враховуючи означені вище приписи, суд зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 45 рішення від 28.10.1998 року у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії2; пункт 51 рішення від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Водночас, слід звернути увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

За таких обставин, обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказані в клопотанні представника позивача про поновлення строків, не приймаються судом в якості поважності причин пропущеного строку.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи не визнання судом поважними підстави пропуску строку звернення позивача з даним позовом до адміністративного суду, позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду із даним позовом, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою і доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя В.В. Дмитрук