Справа № 420/2757/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/2757/23

Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П. Дата і місце ухвалення: 31.01.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000 грн., пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди служби: з 01.08.2022р. по 29.08.2022р. та з 03.09.2022р. по 18.09.2022р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000 грн., пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди служби: з 01.08.2022р. по 29.08.2022р. та з 03.09.2022р. по 18.09.2022р.;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000 грн., пропорційно дням стаціонарного лікування в закладі охорони здоров`я, у зв`язку отриманням травми від час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 29.08.2022р. по 02.09.2022р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000 грн., пропорційно дням стаціонарного лікування в закладі охорони здоров`я, у зв`язку отриманням травми від час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 29.08.2022р. по 02.09.2022р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у періоди з 01.08.2022р. до 29.08.2022р. та з 02.09.2022р. по 06.09.2022р. він приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у селі Посад-Покровському Херсонського району Херсонської області, виконуючи бойові завдання. У зв`язку з цим, позивач набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн., відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022р. Однак, додаткова винагорода у збільшеному розмірі за серпень-вересень 2022 року на користь ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 не виплачувалася. Факт виконання ним бойового завдання протягом вказаних періодів військової служби не було зафіксовано командуванням військової частини НОМЕР_1 , враховуючи, що ОСОБА_1 не було доведено жодного наказу (про вибуття до району ведення військових дій, про прибуття з виконання бойового завдання, про виплату додаткової винагороди тощо). Крім того, позивач зазначав, що 29.08.2022р. він одержав травмування при безпосередній участі у бойових діях, через що у період з 29.08.2022р. по 02.09.2022р. перебував на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я. За вказаний період додаткова винагорода у розмірі, збільшеному до 100 000 грн., відповідачем також на його користь не виплачувалася.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2024р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, за вересень 2022 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано відсутність на час виникнення спірних правовідносин наказів Міноборони, які б стосувалися соціально-економічних прав, свобод й законних інтересів військовослужбовців Збройних Сил України, що проголошені та гарантовані Конституцією і законами України, в контексті нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, а також були зареєстровані у Міністерстві юстиції України у встановленому порядку. Враховуючи, що Окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022р. №912/з/29, на яке послався суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, не було зареєстрованим та не набрало чинності у встановленому законодавством порядку, положення даного акту не підлягали застосуванню під час позбавлення ОСОБА_1 права на додаткову винагороду за спірний період. Єдиним нормативно-правовим актом для регулювання виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану є постанова КМУ №168.

Також, апелянт посилається на те, що факт вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного правопорушення / накладення дисциплінарного стягнення не може бути підставою для позбавлення його права на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. Наведений у Дисциплінарному статуті ЗСУ, затвердженому Законом України від 24.03.1999р. №551-ХІV, перелік видів дисциплінарних стягнень є вичерпним і додатковому розширенню не підлягає. А відтак, застосування такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення, знаходиться поза межами правового поля.

У зв`язку з цим, апелянт просить скасувати рішення від 31.01.2024р. в частині відмови його позовних вимог, заявлених за вересень 2022 року, з ухваленням у відповідній частині нового судового рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 грн. за всі дні вересня 2022 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 грн. за всі дні вересня 2022 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 70 000 грн. пропорційно дням стаціонарного лікування в закладі охорони здоров`я, у зв`язку отриманням травми від час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.09.2022р. по 02.09.2022р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 70 000 грн. пропорційно дням стаціонарного лікування в закладі охорони здоров`я, у зв`язку отриманням травми від час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 01.09.2022р. по 02.09.2022р.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів на вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 24.02.2022р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2022р. №247 визнано таким, що вибув із пункту постійної дислокації військової частини солдата ОСОБА_1 , колишнього стрільця - помічника гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону, який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 15 вересня 2022 року №142-РС на посаду солдата резерву взводу запасної роти військової частини НОМЕР_3 , таким, що 18 вересня 2022 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби в місто Межиріч та з 18 вересня 2022 року виключено зі списків особового складу військової частини, з 19 вересня 2022 року - з усіх видів забезпечення військової частини.

Як вбачається з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №6357/873, ОСОБА_1 у період з 29.08.2022р. по 02.09.2022р. перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, анамнез захворювання: захворів гостро 29.08.2022р. вранці, коли отримав МВТ.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 02.11.2022р. №6459 ОСОБА_1 29.08.2022р. одержав травмування (мінно-вибухова травма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку) під час виконання бойового завдання з проведення наступальних дій на передній край противника поблизу села Правдине, Херсонської області (противник здійснив артилерійський обстріл).

Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2022р. №1170 «Про результати службового розслідування» солдат ОСОБА_1 , стрілець - помічник гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону, відмовився виконувати бойовий наказ про наступ.

У зв`язку з цим, вказаним наказом вирішено не виплачувати ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, за вересень 2022 року.

Вважаючи порушеним своє право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168, зокрема, за вересень 2022 року, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог, що стосуються нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, за вересень 2022 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не має права на виплату додаткової винагороди за відповідний період відповідно до п.п.9.7 п.9 Окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022р., зважаючи на те, що наказом №1170 від 08.10.2022р. встановлено не виконання ним бойового розпорядження №80 від 08.09.2022р. та вказаний наказ є чинним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

На виконання указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №64 та «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022р. №69 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 (далі - Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 в первинній редакції було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної Постанови КМУ №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

В подальшому до пункту 1 вказаної Постанови вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року №217, від 22 березня 2022 року №350, від 01 квітня 2022 року №400, від 07 липня 2022 року №793, при цьому вказані зміни застосовувались з 24 лютого 2022 року, та постановами від 01 липня 2022 року №754, які (зміни) застосовуються з 01.06.2022р. та постановою від 08 жовтня 2022 року №1146, які застосовуються з 01.09.2022р.

Водночас, розмір додаткової винагороди залишався незмінним 30000 гривень щомісячно та до 100000 гривень особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022р. (далі Окреме доручення), яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022р.

За приписами п.3 Окремого доручення передбачено, що райони ведення бойових дій визначати відповідними рішенням (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувачі Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави відповідними рішеннями (наказами, директивами. розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Генеральному штабу Збройних Сил України довести до військ затверджений Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України перелік органів військового управління (штабів угрупування військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, що мають право видавати довідки про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або заходах відряджених до цих органів військовослужбовців за формою, наведеною в додатку № 4 до цього доручення.

Також, згідно до п.5 наведеного Окремого доручення встановлено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів п. 6 Окремого доручення.

Разом з тим, п.п.9.7 п.9 згаданого Окремого доручення передбачено, що військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн., не включаються.

Таким чином, військовослужбовці Збройних Сил України, які безпосередньо беруть участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, мають право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. або 30000 грн.

При цьому, така участь у бойових діях військовослужбовця повинна підтверджуватися довідкою командира військової частини, яка є підставою для включення такого військовослужбовця до наказу командира (начальника) військової частини для виплати такої додаткової винагороди. Однак, у разі, якщо військовослужбовець відмовився виконувати бойові накази (розпорядження) командира, такий військовослужбовець до відповідного наказу про виплату додаткової винагороди у конкретному місяці не включається.

Бездіяльність відповідача у спірних відносинах ОСОБА_1 пов`язує з невиплатою йому додаткової винагороди до грошового забезпечення, передбаченої Постановою КМУ №168, за вересень 2022 року.

Як вже зазначалося колегією суддів, наказом командира в/ч НОМЕР_1 №1170 від 08.10.2022р. встановлено не виконання бойового наказу від 08.09.2022р. солдатом ОСОБА_1 .

Наказ командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.10.2022р. №1170 є чинним та не оскаржувався позивачем в судовому порядку, у зв`язку із чим він має бути реалізований по відношенню до тих осіб, кого він безпосередньо стосується.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не має права на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022р., за вересень 2022 року, відповідно до п.п.9.7 п.9 Окремого доручення.

Апелянт посилається на те, що передбачений статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ перелік дисциплінарних стягнень є вичерпним та в ньому відсутній такий вид дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових виплат до грошового забезпечення військовослужбовця.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки прийняття відповідачем рішення про невиплату солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022р. №168, за вересень 2022 року у зв`язку з невиконанням бойового наказу, не є застосуванням до позивача дисциплінарного стягнення за наслідками проведеного службового розслідування. За результатами службового розслідування вирішено не накладати на ОСОБА_1 , який вибув з пункту постійної дислокації військової частини, дисциплінарне стягнення.

Прийняття відповідного рішення мало місце на виконання п.9.7 п.9 Окремого доручення, а висновок службового розслідування слугував в якості доказу (фіксації) невиконання військовослужбовцем бойового наказу.

Обмеження виплати додаткової винагороди за своєю правовою природою не є видом юридичної відповідальності, у тому числі адміністративної або дисциплінарної, як помилково вважає апелянт.

Що ж до посилань апелянта на те, що окреме доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022р. не є актом Міноборони і на його підставі військовослужбовця не може бути позбавлено додаткової грошової винагороди, то колегія суддів вважає їх помилковими, оскільки Постановою №168 чітко визначено право керівника відповідного міністерства встановлювати порядок і умови виплати додаткової винагороди.

Відповідно до п.п.24 п.10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. №671, міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.

Також, пунктом 17 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Крім того, вказане доручення не вносить жодних змін до конструкції Постанови №168, а лише роз`яснює порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції від 31.01.2024р. колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії справ незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а» - «г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 березня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук