Справа № 580/12035/23
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року справа № 580/12035/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Тимошенко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання незаконним та скасування наказу,

встановив:

18 грудня 2023 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просить:

1) визнати та скасувати наказ начальника Уманського РТЦК та СП №78 від 14.04.2023 в частинні зарахування позивача до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 ;

2) зобов`язати Уманський РТЦК та СП виключити ОСОБА_1 з військового обліку відповідно до п. 6 пп. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у нього наявна судимість, а саме 26.05.1999 він був засуджений за ст.102 (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження), ст. 198-2 (примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань), ч. 3 ст. 42 (призначення покарання при вчиненні кількох злочинів) КК України, що підтверджується довідкою Державного департаменту з питань виконання покарань серії 00 №034331. 19.09.2002 він був засуджений за ч.2 ст. 121 ККУ, що є тяжким злочином та відбував покарання по 07.02.2007, що підтверджується довідкою Департаменту з питань виконання покарань серії № 296092. Крім того, позивач зазначив, що його призвано на військову службу без проходження обов`язкової медичної комісії та не винесено постанову ВЛК. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що його незаконно призвано на військову службу, оскільки, на його думку, особа, яка має судимість за вчинення тяжкого злочину, підлягає виключенню з військового обліку, а відтак не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, а тому вважає оскаржуваний наказ протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

28.03.2023 Уманський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 , у зв`язку із загальною мобілізацією, наказом начальника Уманського РТЦК та СП від 14.04.2023 №78 був призваний на дійсну військову службу та направлений до військової частини НОМЕР_1 . Твердження позивача, що він не підлягає мобілізації, оскільки має судимості є не правдивими, оскільки відповідно до відомостей Уманського районного відділу Державної установи «Центр пробації» філія державної установи «Центр пробації» в Черкаській області Міністерства юстиції України від 25.01.2024 вих. №34/17/732-24, громадянин ОСОБА_1 , 1978 р.н., перебував на обліку Уманського районного відділу за вироком Уманського міськрайонного суду від 25.06.2015 року, яким йому було призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки (ст. 75 КК України). Ухвалою Уманського міськрайонного суду від 29.08.2017 року ОСОБА_1 звільнений від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку. Судимість знята та погашена. Стосовно притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності у 2002 році за вчинення тяжкого злочину, то згідно ст.89 КК України, особи, засуджені до позбавлення волі за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення, визнаються такими, що не мають судимості. Позивач не надавав на момент його призову на військову службу по мобілізації відомостей та доказів того, що він засуджений та перебуває під наглядом за місцем проживання, роботи чи навчання засуджених з метою дотримання обов`язків, визначених законом та покладених на них судом (ЗУ «Про пробацію»), до позовної зави таких відомостей та доказів також не надав. Твердження позивача про не проходження ним медичного огляду також не відповідають дійсності, оскільки відповідно до довідки військово-лікарської комісії (ВЛК) № 4/191 від 30.01.2023, ОСОБА_1 з діагнозом: ушкодження медіального правого колінного суглобу, незначне порушення функції правої кінцівки, на підставі ст. 61 в графи ІІ розкладу хвороб, графи ІІ (наказу МОУ №402 від 14.08.2008 року) визнаний придатним до військової служби. Згідно цього ж висновку ВЛК, ОСОБА_1 підтвердив проходження ним медичної комісії своїм підписом.

16.02.2024 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій просить позов задовольнити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 призваний на військову службу 14.04.2023 по мобілізації згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, що підтверджується витягом із наказу начальника Уманського РТЦК та СП від 14.04.2023 року №78.

Відповідно до даного наказу ОСОБА_1 з 14.04.2023 прийнятий на дійсну військову службу та направлений до військової частини НОМЕР_1 .

Зважаючи на те, що позивач має судимість, а саме 26.05.1999 був засуджений за ст.102 (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження), ст. 198-2 (примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань), ч. 3 ст. 42 (призначення покарання при вчиненні кількох злочинів) КК України, що підтверджується довідкою Державного департаменту з питань виконання покарань серії 00 №034331 та 19.09.2002 він був засуджений за ч.2 ст. 121 ККУ, що є тяжким злочином та відбував покарання по 07.02.2007, що підтверджується довідкою Департаменту з питань виконання покарань серії № 296092, як зазначено позивачем у позовній заяві він неодноразово подавав рапорти до свого безпосереднього командира ВЧ НОМЕР_1 про виключення з військового обліку, але відповіді не отримав.

Вважаючи наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №78 від 14.04.2023 в частинні зарахування позивача до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Розділом ІІ Конституції України визначені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) мобілізація визначена як комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною другою статті 4 Закону №3543-ХІІ встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до частин п`ятої та шостої статті 4 Закону №3543-ХІІ вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Частиною 4 пункту 2 частини 8 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022, абз. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше ніж один місяць.

Щодо доводів позивача про те, що згідно пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, оскільки він 26.05.1999 був засуджений за ст.102 (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження), ст. 198-2 (примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань), ч. 3 ст. 42 (призначення покарання при вчиненні кількох злочинів) КК України та 19.09.2002 був засуджений за ч.2 ст. 121 ККУ, що є тяжким злочином та відбував покарання по 07.02.2007, то суд зазначає таке.

Відповідно до п.6 ч.6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які раніше засудженні до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно частин 5, 6 ст. 38 Закону №2232-XII органи досудового розслідування зобов`язані в семиденний строк повідомити районні (міські) військові комісаріати про призовників, яким повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а суди - про призовників, кримінальні справи стосовно яких розглядаються судом, а також про вироки щодо призовників і військовозобов`язаних, які набрали законної сили. Посвiдчення про приписку призовників. військові квитки військовозобов`язаних, засуджених до позбавлення волі, обмеження волі або арешту, надсилаються судами до відповідних районних (міських) військових комісаріатів.

Суд не погоджується з твердженням позивача щодо протиправності наказу щодо його мобілізації, оскільки такої правової підстави для територіальних центрів комплектації як не здійснювати мобілізацію в зв`язку із тим, що особа має судимість, яка пов`язана з позбавленням волі в Законі відсутня, а тому військовий комісаріат правомірно діяв та мобілізував позивача.

Також, варто зазначити, що до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження того, що під час вирішення питання про призов позивача на військову службу, позивач надав до центру комплектування документи щодо його засудження за тяжкий злочин.

Критично суд оцінює і пояснення позивача стосовно того, що він неодноразово повідомляв відповідача щодо наявності у нього судимості, так як жодних доказів на підтвердження своїх слів позивач суду не надав.

Таким чином, у відповідача були відсутні будь-які дані щодо того, що станом на момент оголошення мобілізації та призову у воєнний час позивач був засуджений, оскільки скарги чи заяви щодо цього від позивача не надходили.

Натомість судом встановлено, що відповідно до відомостей Уманського районного відділу Державної установи «Центр пробації» філія державної установи «Центр пробації» в Черкаській області Міністерства юстиції України від 25.01.2024 вих. №34/17/732-24, громадянин ОСОБА_1 , 1978 р.н., перебував на обліку Уманського районного відділу за вироком Уманського міськрайонного суду від 25.06.2015 року, яким йому було призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки (ст. 75 КК України). Ухвалою Уманського міськрайонного суду від 29.08.2017 року ОСОБА_1 звільнений від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку. Судимість знята та погашена. Стосовно притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності у 2002 році за вчинення тяжкого злочину, то згідно ст.89 КК України, особи, засуджені до позбавлення волі за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення, визнаються такими, що не мають судимості.

Слід також зазначити, що на позивача як на військовослужбовця поширюється дія Закону №2232-XII, статтею 4, якого встановлено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу або прийняття громадян України на військову службу за контрактом. Збройні Сили України та інші військові формування не можуть комплектуватися особами. які мають судимість за вчинення кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, передбаченого ст. 111 КК України, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку.

Отже, вказаний нормативний акт не містить застережень щодо комплектування військових формувань військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу під час мобілізації з числа осіб раніше засуджених до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину.

Щодо тверджень позивача про не проходження ним медичного огляду суд зазначає таке.

Відповідно до ч.13 ст.2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.

Згідно ч.10 ст.14 Закону №2232-ХІІ за результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень:

- придатний для військової служби та попередньо призначений до служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні;

- тимчасово непридатний до військової служби, потребує лікування;

- підлягає направленню на додаткове медичне обстеження та проведення повторного медичного огляду (із зазначенням дати проведення);

- непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних;

- непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягає виключенню з військового обліку;

- підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту, виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання;

- підлягає виключенню з військового обліку як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до абз.3 ч.5 ст.22 Закону №3543-ХІІ особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Згідно п.3.8 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 року, (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, які передбачають індивідуальне визначення придатності до військової служби і військової спеціальності, ВЛК щодо військовозобов`язаних, яких призивають на військову службу або приймають на військову службу у добровільному порядку за контрактом, виносить одну із таких постанов:

"Непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час";

"Обмежено придатний до військової служби";

"Придатний (або непридатний) до військової служби за контрактом, за спеціальністю _____________ (вказати спеціальність)";

"Придатний (або непридатний) до військової служби в миротворчій місії за спеціальністю _____________ (вказати спеціальність)";

"Придатний до військової служби".

Постанови ВЛК військових комісаріатів оформлюються довідкою ВЛК (додаток 4 до Положення) у двох примірниках, яка не підлягає затвердженню штатною ВЛК і дійсна протягом шести місяців з дня медичного огляду. Копія довідки видається на руки особі, яка пройшла медичний огляд.

Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов:

"Придатний до військової служби";

"Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)";

"Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку".

Суд зазначає, що відповідачем надано до суду довідку військово-лікарської комісії (ВЛК) № 4/191 від 30.01.2023, ОСОБА_1 з діагнозом: ушкодження медіального правого колінного суглобу, незначне порушення функції правої кінцівки, на підставі ст. 61 в графи ІІ розкладу хвороб, графи ІІ (наказу МОУ №402 від 14.08.2008 року) визнаний придатним до військової служби. Згідно цього ж висновку ВЛК, ОСОБА_1 підтвердив проходження ним медичної комісії своїм підписом.

Таким чином, твердження позивача про не проходження ним медичного огляду спростовуються вищезазначеною довідкою.

Зважаючи, що судом не встановлено порушення порядку призову позивача на військову службу за мобілізацією, а інші підстави незаконності оскаржуваного наказу позивачем не зазначені, суд дійшов висновку, що підстави для скасування такого наказу відсутні, тому позовні вимоги в задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ч.1 ст. 9, ч. 1 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 72, ч. 3 ст. 77 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази суду надають учасники справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат (судовий збір, витрати на правничу допомогу) відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 14, 72, 76 - 79, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО