Справа № 552/7796/23
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 р.Справа № 552/7796/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Бегунца А.О. , Курило Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Яковенко Н.Л., пров. Хорольський, 6, м. Полтава, Полтавська, 36034, повний текст складено 16.01.24 року по справі № 552/7796/23

за позовом ОСОБА_1

до Київського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

про визнання протиправними та скасування рішення про примусове видворення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Київського районного суду у м. Полтави з адміністративним позовом до Київського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 15.12.2023 №17 про примусове видворення за межі території України громаднина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваного рішення, оскільки ОСОБА_1 народився у м. Нікополь, Дніпропетровської області та документований 20.04.2006, паспортом громадянина рф, прибув до України за цим паспортом в 2008 році та до поміщення його в Миколаївський ПТПІ (15.12.2023) постійно проживав у АДРЕСА_1 , разом з цивільною дружиною та спільними доньками.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16.01.2024 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , 1966 року народження, є громадянином російської федерації, прибув в Україну в 2008 році.

09.04.2022 Київським відділом у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області виявлено факт порушення позивачем правил перебування на території України, зокрема, проживання на території України без документів на право проживання та ухилення від виїзду за межі України.

Позивачем не спростовувався факт його проживання на території України без документів на право проживання.

Постановою в справі про адміністративне правопорушення ПР МПГ від 09.04.2022 №001660, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП з накладенням штрафу.

15.04.2022 рішенням заступника начальника Київського відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області Ємець Ю.В. №7 вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його залишити територію України у термін до 30.04.2022.

Вказане рішення позивачем не виконано, у термін передбачений для добровільного виконання рішення про примусове повернення (до 30.04.2022) та оскаржено його до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.11.2022 по справі №552/6567/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адмністративного суду від 08.02.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15.11.2022 по справі № 552/6567/22 залишено без змін.

Зазначена постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили з дати її прийняття.

Ухвалою Верховного Суду від 29.05.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 15.11.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі №552/6567/22 за позовом ОСОБА_1 до Київського районного відділу у м.Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про примусове повернення до країни походження, про притягнення до адміністративної відповідальності.

Оскільки, позивач, будучи іноземцем, не виїхав за межі України, не виконав рішення про примусове повернення, в порядку, передбаченому нормами Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідачем 15.12.2023 прийнято рішення №17 про примусове видворення за межі території України громаднина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись з рішенням Київського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 15.12.2023 №17 про примусове видворення за межі території України громаднина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем оскаржуване рішення прийняте на підставі та в межах повноважень, наданих посадовій особі у спосіб, що передбачений Конституцією України та чинним законодавством України, за наявності порушень ОСОБА_1 законодавства України щодо перебування іноземців на території України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду та виїзду з України визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 3 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства є самостійною підставою для примусового повернення іноземців та осіб без громадянтсва в країну походження або третю країну.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Пунктом 1,4 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, передбачено, що посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка видається на строк відповідно до поданих документів, але не більш як на один рік, крім випадків визначених цим пунктом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1202 від 21.10.2022, яка набрала чинності 26.10.2022, встановлено, що посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам Російської Федерації, строк дії яких закінчився або, які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24.02.2022, підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування.

Іноземці або особи без громадянства, крім громадян Російської Федерації, зобов`язані в установленому законодавством порядку подати документи для обміну таких посвідок на тимчасове чи постійне проживання протягом 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1232 від 01.11.2022, яка набрала чинності 09.11.2022 (надалі Постанова № 1232) встановлено, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей: розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором; у разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/ територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови № 1232, обмеження у пункті 1 цієї постанови не поширюються на осіб, що мають підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання, передбачені частинами четвертою, п`ятнадцятою, шістнадцятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», або інші передбачені цією статтею підстави за умови підтримки їх заяв про оформлення посвідки на тимчасове проживання письмовим клопотанням центрального органу виконавчої влади, до повноваження якого належить сфера діяльності таких осіб.

Пунктом 3 Постанови № 1232, визначено, що особи, зазначені в абзаці третьому пункту 2 цієї постанови, повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності цією постановою звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24.02.2022 до дня набрання чинності цією постановою.

З огляду на вищевикладене, Постановою Кабінету Міністрів України №1202 від 21.10.2022, строк дії посвідок на тимчасове/ постійне проживання на території України продовжено на період дії воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування, окрім посвідок оформлених громадянам Російської Федерації.

09.11.2022 у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови № 1232, органами ДМС поновлено обмін посвідок на постійне/тимчасове проживання в Україні громадянам РФ за визначеними в ній критеріями.

З матеріалів справи встановлено, що позивач за посвідкою про тимчасове/постійне проживання не звертався.

Рішенням відповідача № 17 від 15.12.2023, вирішено примусово видворити за межі території України громадянина російської федерації ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 30.04.2022.

На момент винесення рішення про примусове видворення позивача за межі території України відповідачем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПР МПГ № 001660 за ч. 1 ст. 203 КУпАП про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено перелік підстав, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

При цьому, під час судового розгляду справи позивачем не зазначено, що йому перешкоджало своєчасно звернутись до міграційної служби з метою обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Колегія суддів зазначає, що позивач фактично без належних на те законних підстав протягом тривалого часу перебуває на території України. Доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень ч. 1 ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" позивачем не надано. Також, відсутні підстави стверджувати, що позивач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, з прийняттям Кабінетом Міністрів України вищенаведених постанов № 1202 від 21.10.2022, № 1232 від 01.11.2022, державою встановлені додаткові умови та обмеження щодо перебування на території України громадян РФ, у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України.

Отже, враховуючи наведене, а також зважаючи на поведінку позивача, який усвідомлюючи негативні наслідки своєї бездіяльності, за власного бажання та за відсутності об`єктивних перешкод, не скористався правом на отримання посвідки на постійне проживання, колегія суддів вважає помилковим твердження позивача про недотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача, при прийнятті рішення про примусове повернення його за межі України.

Колегія суддів вважає, що за встановлених обставин справи, незаконне перебування позивача, який є громадянином РФ, на території України не є виправданим.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного рішення Київського відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про примусове видворення, та не вбачає підстав для його скасування.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 271, 272, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16.01.2024 по справі № 552/7796/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Курило
Повний текст постанови складено 13.03.2024 року