Справа № 160/34402/23
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія №89» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -
28 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Дніпровська виправна колонія №89», в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача Державна установа Дніпровська виправна колонія (№89), стосовно позивача ОСОБА_1 , які полягають у порушенні права, що гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, права на повагу до приватного життя в аспекті втручання в його кореспонденцію, зокрема, при листуванні з судами (ч. 1 ст. 8 Конвенції);
- зобов`язати відповідача Державна установа Дніпровська виправна колонія (№89) не порушувати право позивача ОСОБА_1 , як засудженої особи, на безперешкодне та конфіденційне листування з судами;
- стягнути з відповідача Державна Установа Державна установа Дніпровська виправна колонія (№89) на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач неналежно виконує свої обов`язки з забезпечення права позивача на таємницю листування. Всі листи, які направлялися позивачу судами різних інстанцій, були розпечатані. На супровідних листах судів, якими направлялися судові рішення, міститься підпис (резолюція) посадової особи відповідача. Також, звернуто увагу на те, що в особовій справі позивача містяться фотокопії ухвал, рішень та постанов суду, які були зняті з судових копій відповідних рішень, що свідчить про те, що вміст кореспонденції переглядався відповідачем в частині листування позивача з судами.
Позивач вважає, що цим йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у розчаруванні та негативних емоціях, пов`язаних з тим, що його кореспонденція переглядалася відповідачем, а отже, у позивача зникло відчуття безпеки. Вказана обставина, на думку позивача, нівелює принцип змагальності в судах, оскільки відповідач знає про позицію позивача у цих справах, про його тактику чи стратегію захисту, а також знає про всі дії з боку суду. Всі ці переживання негативно впливають на позивача, який і так є засудженим до довічного позбавлення волі та має обмежені можливості захисту - тільки шляхом доступу до суду, який обмежується відповідачем через порушення права позивача на таємницю листування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.01.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Також, даною ухвалою було задоволено клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору. ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову.
22.01.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. Зокрема, зазначив, що якщо листи надходять до установи в закритих конвертах з поштовим штампом та марками, які адресовані саме конкретному засудженому - перегляду не підлягають відповідно до розділу 2 п. 5 Інструкції, затвердженої наказом МЮУ № 1304/5 від 02.07.2013, така кореспонденція перегляду не підлягає і надсилається адресату протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, що надійшла від зазначених в абзаці третьому пункту 4 розділу І цієї Інструкції органів (осіб), засудженим (особам, узятим під варту) вручається протягом доби у запечатаному вигляді (конверті). Зазначена вхідна та вихідна письмова кореспонденція у закритому вигляді реєструється в Журналі з приміткою «Закритий конверт». Помітки чи написи на зазначеній кореспонденції не проставляються, якщо це не передбачено діючими поштовими правилами. А якщо до установи надходять рекомендовані поштові листи з повідомленням про вручення, де прописано на конверті отримувач Державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» та немає конкретно визначеної особи (отримувача), то фахівці структурних підрозділів зобов`язані переглядати кореспонденцію, тому що саме на супровідному листі, яке знаходиться в середині конверту зазначені отримувачі. Згідно з п. 5 Інструкції кореспонденція засуджених, які відбувають покарання в установах виконання покарань, переглядається спеціалістом (по контролю за виконанням режимних вимог). У слідчих ізоляторах перегляд письмової кореспонденції осіб, узятих під варту, та засуджених покладається на інспектора з обліку або зазначені функції виконує інша особа, призначена для цього наказом начальника слідчого ізолятора. У своїй роботі особи, які здійснюють перегляд кореспонденції (далі - інспектор), безпосередньо підпорядковуються начальнику оперативного підрозділу установи виконання покарань (слідчого ізолятора).
Вказав, що 29.06.2023 року до установи надходив запит про надання інформації щодо кількості долучених рішень судів, на який 10.07.2023 року було надано відповідь про наявність в особовій справі документів. Зауважив, що поштові конверти, в яких було зазначено конкретно адресата, а саме: ОСОБА_1 , були надані йому під розписку, всі інші листи, адресовані установі рекомендованим листом з повідомленням про вручення адресату, були надані до відділу канцелярії для реєстрації. Також звернув увагу, що всі суди різних інстанцій вимагають розписку про вручення засудженому ухвал, рішень, постанов, тощо.
Окремо відповідач зазначив, що до установи надходить різного характеру кореспонденція, з різних підприємств та установ. Документи з судів надходять з різних судових справ. Окрім судових справ засуджених до позбавлення волі є судові провадження між співробітниками та установою, тому визначити, кому саме адресовані документи, не відкривши їх, відповідач не має можливості.
Отже, відповідач вважає, що державна установа "Дніпровська виправна колонія (№89)" діяла на підставі чинного законодавства, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими та безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.
Стосовно заявленої позивачем суми відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн., зазначив, що у позовній заяві відсутні будь-які докази на підтвердження факту спричинення позивачу моральної шкоди, чи причинно-наслідкового зв`язку між діями державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» та спричиненням моральної шкоди, а також не надано жодних доказів завдання позивачу фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи (виписки з історії хвороби, дані медичного обстеження, докази втрати репутації тощо).
19.02.2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що з запитів позивача та відповідей судів, а також з конвертів, які додані до позову, вбачається, що листи направлялися на ім`я позивача, а не відповідача, тобто відповідач був обізнаний в тому, що ці листи належать позивачу та їх відправником є суди, а не інші особи.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що, як зазначив позивач, 28.06.2023 року у черговій кімнаті СМРБ при ДУ ДВК № 89 він ознайомився з матеріалами особової справи (томи № 5 - 10) з метою встановлення наявності копій судових документів (ухвал, рішень тощо). При ознайомленні, встановлено, що в матеріалах особової справи позивача наявні наступні документи (копії):
в томі № 10: Ухвала ДОАС від 11.04.2023 року (справа № 160/4092/23).
Запит отримано службовою особою відповідача ОСОБА_2 .
Листом від 10.07.2023 року відповідачем було повідомлено позивача, що в особовій справі дійсно наявні зазначені копії рішень судів, конверти та супровідні листи та надано копії.
Встановлено, що на кожному супровідному листі стоїть підпис (резолюція) вказаної вище уповноваженої особи відповідача та печатка про реєстрацію документа у відповідача.
11.07.2023 року позивач звернувся з запитом про отримання інформації до керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду, в якому просив надати повну та достовірну інформацію, якими листами (рекомендованим чи простим) були надіслані на адресу Державної установи «Дніпровська виправна колонія №89» всі 14 рішень суду з вказівкою номеру рекомендованого листа; на чиє ім`я ( ОСОБА_3 або начальнику Державної установи «Дніпровська виправна колонія №89») були направлені всі 14 рішень.
11.07.2023 року позивач звернувся із запитом до Третього апеляційного адміністративного суду про надання інформації щодо направлення 18 рішень суду на ім`я позивача. В запиті просив надати повну та достовірну інформацію: якими листами (рекомендованими чи простими) були надіслані на адресу відповідача всі 18 рішень з вказівкою номерів рекомендованих листів та на чиє ім`я були направлені рішення суду.
17.07.2023 року позивач звернувся до відповідача з запитом, в якому просив надати інформацію відповідно до журналу обліку кореспонденції (рекомендованих листів з зазначенням у відповіді): номер реєстраційного журналу/лів; дата надходження рекомендованих листів з судів, номер рекомендованого листа та дата видачі цього листа, порядковий номер запису в журналі, назви суду та аркуш журналу з цим записом.
Листом Державної установи «Дніпровська виправна колонія №89» без номеру позивача було повідомлено про те, що: «За період з 01.09.2020 року згідно реєстраційного журналу № 03-216 за 2020 рік «Обліку рекомендованої кореспонденції осіб, які тримаються в державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)» на Ваше особисте ім`я рекомендовані листи з вище зазначених судів не надходили.
З інших вищевказаних судів на Ваше особисте ім`я рекомендовані листи не надходили.»
Також, листом Державної установи «Дніпровська виправна колонія №89» без номеру позивача було повідомлено про те, що за період з 01.09.2020 року по теперішній час, згідно з реєстраційними журналами №03-179 та №03-07 «обліку кореспонденції осіб, які тримаються в державній установі «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» (закриті пакети) (вхідна кореспонденція.)», на особисте ім`я позивача закриті пакети з Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, Окружного адміністративного суду м. Києва та Касаційного адміністративного Верховного суду не надходили.
Вважаючи, що відповідач неналежно виконує свої обов`язки з забезпечення права позивача на таємницю листування з судами, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені мають право давати пояснення і вести листування, а також звертатися з пропозиціями, заявами і скаргами рідною мовою.
Листування ув`язнених і засуджених здійснюється в порядку, визначеному частиною 3 розділу VII Наказу Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5 "Про затвердження правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України"(далі - Наказ).
Вищезазначеним наказом встановлено наступне.
Відповідно до статті 13 Закону України "Про попереднє ув`язнення" ув`язнені можуть листуватися з родичами та іншими громадянами, а також з підприємствами, установами, організаціями з письмового дозволу особи або органу, які здійснюють кримінальне провадження. Засуджені, вироки щодо яких набрали законної сили, які на підставі статті 90 Кримінально-виконавчого кодексу України тимчасово залишені в СІЗО або переведені до СІЗО з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або виправної колонії, у разі обрання щодо них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з іншим кримінальним провадженням листуються з письмового дозволу особи або органу, які здійснюють кримінальне провадження. Листування засуджених здійснюється у порядку, визначеному статтями 8, 113 Кримінально-виконавчого кодексу України. Засудженим дозволяється одержувати і надсилати листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості. Листування між засудженими, що перебувають у місцях позбавлення волі і не є родичами, допускається тільки з дозволу адміністрації СІЗО. Оплата витрат за пересилання кореспонденції (за винятком апеляційних та касаційних скарг) здійснюється за рахунок відправника. Якщо ув`язнений чи засуджений не має коштів на придбання марки, конверта або інших предметів для листування, вони видаються йому за рахунок СІЗО.
Кореспонденція, яку одержують і надсилають ув`язнені та засуджені, підлягає перегляду, за винятком випадків, передбачених Законом України "Про попереднє ув`язнення", Кримінально-виконавчим кодексом України та цими Правилами. Перегляд кореспонденції, яку надсилають ув`язнені та засуджені, здійснюється з письмового дозволу начальника СІЗО на підставі рапорту працівника оперативного підрозділу СІЗО з огляду на індивідуальні ризики окремих ув`язнених чи засуджених з обов`язковим встановленням строку перегляду.
Кореспонденція, яку ув`язнені та засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подання. Кореспонденція, яку ув`язнені та засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.
Перед надісланням кореспонденції, зазначеної в пунктах 6, 7 цієї глави, ув`язнені та засуджені особисто запечатують її у конверти та передають відповідальній посадовій особі СІЗО. Під час отримання такої кореспонденції для надіслання відповідальна посадова особа СІЗО видає ув`язненому чи засудженому талон-підтвердження. Зазначену кореспонденцію ув`язнений або засуджений одержує під особистий підпис. У разі відмови ув`язненого або засудженого отримати кореспонденцію вона в запечатаному вигляді (конверті) долучається до особової справи ув`язненого або засудженого, а на конверті робиться відмітка "Отримати відмовився".
Реєстрація кореспонденції ув`язнених і засуджених визначається чинним законодавством.
Відповідно до Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої наказом МЮУ 02.07.2013 №1304/5, кореспонденція, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені та особи, взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає (абз. 3 п. 4).
Звернення (кореспонденція) засуджених чи осіб, взятих під варту, до адміністрації органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань подаються до адміністрації установи виконання покарань, слідчого ізолятора. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому чи особі, взятій під варту, видається талон-підтвердження (додаток 1). Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату з урахуванням вимог Закону України "Про попереднє ув`язнення", Кримінально-виконавчого та Кримінального процесуального кодексів України (абз. 4 п. 4).
Щодо доводів позивача в частині порушення таємниці листування позивача з судами, суд зазначає, що позивач покликається на ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Суд зазначає, що право на приватність в Україні захищається на конституційному рівні. Так, ст. 32 Конституції передбачає таке: «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України», Окремі аспекти права на приватність захищені окремими статтями Конституції України, зокрема, таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції - ст. 31. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.
Відповідач у своєму відзиві не заперечує щодо тих обставин, що уся вхідна (вихідна) кореспонденція, що підлягає перегляду, протягом трьох діб переглядається інспектором і вручається (надсилається) адресатам. Проста кореспонденція вручається засудженим і особам, узятим під варту, начальниками відділень соціально-психологічної служби (вихователями), старшими корпусного відділення, а рекомендовані листи, листи з оголошеною цінністю та ті, що зазначені в абзаці третьому пункту 4 розділу І цієї Інструкції, - інспектором під особистий підпис у Журналі.
Матеріалами справи та відповідачем підтверджено, що кореспонденція з Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, Верховного Суду, яка була адресована одночасно позивачу та відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, була розпечатана, зареєстрована та надана начальнику установи на резолюцію для виконання та долучена до особової справи позивача.
Також позивачем до матеріалів справи долучено копії супровідних листів на ім`я позивача від вказаних вище судів, на яких стоїть підпис (резолюція) уповноваженої особи відповідача та печатка про реєстрацію документа, тобто конверти були розпечатані, їх вміст переглянуто відповідачем.
Враховуючи наведене вище, на підставі встановлених судом обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своєї позиції, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача у частині порушення його прав та інтересів, пов`язаних з отриманням у запечатаному вигляді (конвертів) кореспонденції на його ім`я з судів, є доведеним та обґрунтованим.
Відповідач не спростував наведених вище обставин.
Доказів зворотного матеріали справи не містять.
Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача не порушувати право позивача, як засудженої особи, на безперешкодне та конфіденційне листування з судами, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Позовна вимога про зобов`язання відповідача не порушувати право позивача, як засудженої особи, на безперешкодне та конфіденційне листування з судами, на думку суду, не відповідає матеріально-правовим способам захисту порушеного права та є безпідставною, оскільки нормами КАС України не передбачено можливості захисту від ймовірного порушення прав у майбутньому, натомість, предметом судового захисту може бути лише порушене право, свобода чи інтерес фізичної особи, право чи інтерес юридичної особи, як це передбачено ч. 1ст. 2 КАС України.
Відтак, суд зазначає, що судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право. Задоволення позовних вимог на майбутнє не допускається.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача, про захист яких він просить, є визнання протиправними дій Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №89», які полягають у порушенні права ОСОБА_1 на отримання у запечатаному вигляді адресованої на його ім`я кореспонденції (конвертів) під час листування з судами.
Стосовно вимоги позивача про стягнення на свою користь з відповідача моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., суд зазначає, що позивач в позовній заяві не навів належного обґрунтування, в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, а також не наводить розрахунку її розміру.
Поряд із цим суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.
Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 07.03.2023 у справі №280/1530/20 у подібних правовіносинах, зазначено, що поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку згідно із загальними підходами до відшкодування моральної шкоди, що відповідатиме правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року в справі №750/6330/17.
Застосовуючи ці правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, суд звертає увагу на те, що позивач не довів, а суд не встановив, що негативні емоції позивача досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою. Відповідних доказів позивач не надав.
Відтак, оскільки позивачем не доведено і не надано відповідних доказів заподіяння йому моральної шкоди, а також не наведено належних мотивувань, з яких він виходив при визначенні розміру цієї шкоди, суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню.
Решта доводів та заперечень сторін не спростовують висновку суду по суті позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відтак, враховуючи те, що під час розгляду даної справи судом було встановлено допущення з боку відповідача порушень вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову частково.
Відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія №89» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №89», які полягають у порушенні права ОСОБА_1 на отримання у запечатаному вигляді адресованої на його ім`я кореспонденції (конвертів) під час листування з судами.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник