Справа № 280/7721/23
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2024 року м. Дніпросправа № 280/7721/23
Суддя І інстанції Батрак І.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення від 20.02.2021 року у справі 280/3713/20 про поновлення на посаді прокурора, починаючи з 11.02.2021 по 10.08.2022 у розмірі 388569,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі №280/3713/20 його було поновлено на посаді рівнозначній посаді прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді Прокуратури Запорізької області. Отже, рішення суду від 10.02.2021 в частині поновлення позивача на посаді прокурора підлягало негайному виконанню, однак, незважаючи на це, позивача поновлено на посаді не було, рішення суду, яке підлягало негайному виконанню залишилось не виконаним. Пояснює, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 вирішено рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі №280/3713/20 змінити. У подальшому, постановою Верховного Суду від 11.08.2022 касаційні скарги Запорізької обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора задоволені, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі № 280/3713/20 скасовані, а у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Таким чином, вважає, що ст. 236 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) дає позивачу право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки виконання рішення суду, починаючи з 11.02.2021 по 10.08.2022 включно, який за його розрахунком складає 388569,02 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року позовні вимоги було задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Запорізька обласна прокуратура подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог, при цьому вказує, що на момент подання позовної заяви та ухвалення рішення у цій справі постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.08.2022 року у справі № 280/3713/20 за позовом ОСОБА_1 скасовано рішення Запорізького окружного адміністративного суду, яким позивача було поновлено на посаді. За змістом ст. 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Позивача звільнено з посади на законних підставах, а тому наразі підстави для поновлення його роботі відсутні. Отже позивача не визнано незаконно звільненим, а тому відпали нормативно обґрунтовані підстави для його поновлення на посаді, а відтак й причини для задоволення похідної від попередньої вимоги про виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді. Також позивач із заявою про добровільне виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді із долученими копіями судових рішень не звертався. Також судом першої інстанції залишено поза увагою доводи відповідача в частині необхідності відрахування різниці у заробітку позивача за час роботи в Запорізькій обласній прокуратурі від заявленого у позові середнього заробітку за час затримки поновлення його на посаді.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 01 серпня 2011 року працює в органах прокуратури.

18.12.2019 наказом прокурора області ОСОБА_1 призначений на посаду прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді Прокуратури Запорізької області на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника до дня її фактичного виходу, звільнивши з посади прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді Прокуратури Запорізької області.

25.09.2019 набув чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі -Закон № 113-IX).

Позивач на підставі п. 10 розділу ІІ Закону «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-IX звернувся до Генерального прокурора із заявою від 09.10.2019 про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

За результатами тестування на знання та вміння у застосуванні закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора згідно Додатку 3 до Протоколу № 1 від 03.03.2020 засідання Другової кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, ОСОБА_1 набрав 66 балів та був недопущений до наступного етапу тестування.

09 квітня 2020 року Кадровою комісією прийнято рішення № 214 про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, в якому зазначено, що прокурор відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді Прокуратури Запорізької області на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника до дня її фактичного виходу ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію, у зв`язку з чим він не допускається до проходження наступних етапів атестації.

Прокурором Запорізької області видано наказ від 29.04.2020 № 742к, в якому керуючись ст. 11 Закону України «Про прокуратуру», пп.2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, наказано звільнити ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді Прокуратури Запорізької області, яку він займав, строково, на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку або до фактичного виходу основного працівника та з органів Прокуратури Запорізької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 квітня 2020 року.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, посилаючись на їх неправомірність та необґрунтованість, позивач звернувся до суду із позовом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі №280/3713/20 позов задоволено у повному обсязі:

визнано протиправним та скасовано рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 09.04.2020 № 214 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора»;

визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Запорізької області № 742к від 29.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді Прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»;

поновлено ОСОБА_1 в Запорізькій обласній прокуратурі на посаді рівнозначній посаді прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді Прокуратури Запорізької області, з 01 травня 2020 року;

стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01 травня 2020 року по 10 лютого 2021 року, у розмірі 350805,95 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі №280/3713/20 рішення суду першої інстанції змінено, викладено шостий абзац його резолютивної частини у наступній редакції: «Стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 травня 2020 року по 10 лютого 2021 року в розмірі 203139,30 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства». В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі №280/3713/20 залишено без змін.

Відділом кадрової роботи та державної служби прокуратури на ім`я позивача двічі направлено листи із роз`ясненнями щодо можливості поновлення на посаді та повторного проходження атестації, а саме: від 13.01.2022 №07-43вих-22 та від 20.05.2022 №07-235вих-22.

Постановою Верховного Суду від 11.08.2022 вирішено задовольнити касаційні скарги Запорізької обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі № 280/3713/20 скасувати, ухвалити у справі № 280/3713/20 нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Наказом прокурора області від 30.06.2020 №1140к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб прокуратури за результатами добору шляхом укладення контракту з 01 липня 2020 року на період дії карантину та до дня визначення переможця за результатами конкурсного відбору на цю посаду відповідно до законодавства. Підстава: заява ОСОБА_1 , довідка про результати спеціальної перевірки.

Відповідно до наказу прокуратури від 19.11.2020 №2225к позивача звільнено з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб прокуратури та з органів прокуратури за угодою сторін з 19 листопада 2020 року.

При цьому, наказом від 20.11.2020 №2230к з 20 листопада 2020 року призначено ОСОБА_1 на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб прокуратури за результатами добору шляхом укладення контракту на період дії карантину та до дня визначення переможця за результатами конкурсного відбору на цю посаду відповідно до законодавства. Підстава: заява ОСОБА_1 , подання повноваженої особи, контракт.

Відповідно до наказу прокуратури від 14.07.2021 №1023к позивача звільнено з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб прокуратури та з органів прокуратури у зв`язку із закінченням строку дії контракту з 14 липня 2021 року.

Проте, наказом від 14.07.2021 №1041к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб прокуратури, як такого, що пройшов конкурсний відбір з 15 липня 2021 року. Підстава: заява ОСОБА_1 , протокол конкурсної комісії.

Не погодившись з бездіяльністю прокуратури, яка виразилась у невиконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі №280/3713/20, яке підлягало негайному виконанню позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом про стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді прокурора, починаючи з 11.02.2021 по 10.08.2022

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, у разі якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку подання заяви про яка б свідчила про бажання позивача бути поновленим на роботі, як на тому помилково акцентує увагу апелянт.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

У п. 34 постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», зазначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Поновлення на роботі має бути реальним, тобто з відновленням трудових відносин між працівником і роботодавцем, що виходячи зі змісту ст. 21 і 24 КЗпП України, передбачає не лише винесення наказу про поновлення працівника на роботі, але і фактичний допуск його до роботи, виконання працівником своїх службових (посадових) обов`язків, а роботодавцем - обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату.

Також незастосування ст. 236 КЗпП у подібних випадках здатне потурати невиконанню судових рішень.

Подібне правозастосування сприяє негативній практиці, за якої роботодавець зволікатиме з виконанням рішення про поновлення особи на роботі допоки апеляційний суд не перегляне справу.

Інститут звернення рішення суду до негайного виконання покликаний забезпечувати швидкий і реальний захист прав працівника. Цей інститут не заперечує можливості скасування в апеляційному або касаційному порядку рішення, допущеного до негайного виконання, проте на стадії апеляційного й касаційного оскарження віддає перевагу інтересам працівника.

Зрештою ст. 236 КЗпП не містить у собі застереження про те, що скасування рішення про поновлення на роботі звільняє роботодавця від обов`язку оплатити працівнику вимушений прогул при затримці його виконання.

У випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі факт подальшого скасування цього рішення в апеляційному порядку не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та, відповідно, не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату.

Інакше застосування ст. 236 КЗпП може атакувати принцип обов`язковості судового рішення та здатне підважити процесуальний інститут звернення рішення суду до негайного виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2023 року у справі 420/10861/21.

З огляду на викладене суд першої інстанції вірно відхилив доводи відповідача з приводу того, що скасування рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2021 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі №280/3713/20 у частині поновлення на роботі виключає можливість застосування ст. 236 КЗпП до спірних правовідносин.

В даному випадку негайного поновлення позивача на роботі не відбулось, внаслідок чого відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок №100).

Згідно з пунктом 1 Порядку №100 цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

За таких обставин позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, починаючи з 11 лютого 2021 року по 10 серпня 2022 року (379 робочих днів).

Враховуючи середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 1041,74 грн та кількість днів вимушеного прогулу позивача з підстав невиконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на посаді складає 379 робочих днів, розмір виплати за вимушений прогул становить 394819 грн. 46 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Спростовуючи доводи відповідача з приводу працевлаштування позивача з 30.06.2020 колегія суддів зазначає, що судове рішення про поновлення на посаді підлягає негайному виконанню та жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, за виключенням непереборних. Чинне законодавство не містить застережень щодо неможливості поновлення на посаді незаконно звільненого працівника на підставі судового рішення у разі, якщо він перебуває на іншій службі або провадить адвокатську діяльність, що узгоджується з висновками Верховного Суду викладених у постановах від 27.01.2022 у справі № 580/5185/20 та від 10.11.2022 у справі № 420/13/21.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, в рішенні суду першої інстанції правильно дана правова оцінка обставин по справі, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

В повному обсязі постанова складена 12 березня 2024 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова