Справа № 380/29015/23
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 рокусправа №380/29015/23
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання протиправними дій,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Державної екологічної інспекції у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 98; ), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної екологічної інспекції у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходів - індексації у зв`язку із порушенням строків виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 24 березня 2021 року по 24 травня 2023 року;

- зобов`язати Державну екологічну інспекцію у Львівській області провести виплату ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів індексацію у зв`язку із порушенням строків виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 24 березня 2021 року по 24 травня 2023 року в сумі 20232 (двадцять тисяч двісті тридцять дві) грн. 55 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 24 березня 2021 року по 24 травня 2023 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Кухар Н.А.

Ухвалою судді від 11 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення з адміністративним позовом до суду та доказів на підтвердження поважності причин його пропуску суду.

Ухвалою судді від 12 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками було надіслано одержувачу Державній екологічній інспекції у Львівській області в його електронний кабінет 16.01.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Станом на дату винесення судом рішення відзиву на позовну заяву або заяви про визнання позову від відповідача Державної екологічної інспекції у Львівській області, не надходило.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №813/1645/15 визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 23.10.2014 року № 405 о Про звільнення ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції у Львівській області від 02.03.2015 року № 28 к Про звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області першого заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області з 03 березня 2015 року; зобов`язано Державну екологічну інспекцію у Львівській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства та фактично нарахованих коштів ОСОБА_1 за місцем праці за період з 03.03.2015 по 20.11.2020; Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області першого заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області з 03 березня 2015 року та стягнення середнього заробітку за один місяць звернуто до негайного виконання; в задоволенні інших вимог відмовлено повністю.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №813/1645/15, відповідачем виплачено позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 52040,43 грн. що підтверджується матеріалами справи.

У виплаті компенсації втрати частини доходу позивачеві листом від 10.08.2023 №14-2518 відмовлено у зв`язку з тим, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою в розмінні Закону України «Про оплату праці», так і Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спірних правовідносин суд керується наступним.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 3 Закону №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

У цих спірних правовідносинах встановлено несвоєчасну виплату середнього грошового забезпечення, що є підставою для нарахування компенсації втрати частини доходів.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Так, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №813/1645/15 набрало законної сили 23.03.2021 року.

Середнє грошове забезпечення за період з 03.03.2015 по 20.11.2020 виплачено позивачеві 24.05.2023 року, тобто із затримкою.

Компенсація втрати частини доходів не виплачувалась.

Таким чином позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів за затримку виплати середнього грошового забезпечення з 24.03.2021 року по день фактичної виплати 24.05.2023 року.

Аналогічний правовий висновок щодо права на компенсацію втрати частини доходів викладений Верховний Судом у Постанові №240/6583/20 від 29.04.2021 року.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати середнього заробітку підлягають задоволенню.

Що ж стосується суми компенсації, яку у вимогах зазначає позивач, то суд вважає така вимога не підлягає задоволенню, оскільки проведення розрахунку суми компенсації віднесено до компетенції роботодавця.

Щодо позовним вимог в частині стягнення з відповідача індексації у зв`язку із порушенням строків виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 24 березня 2021 року по 24 травня 2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Приписи ст. 2 указаного Закону визначають, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, за загальним правилом заробітна плата є об`єктом індексації.

Належність середнього заробітку за час вимушеного прогулу до заробітної плати була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 08.02.2022 по справі №755/12623/19 зазначила, що правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою.

Спираючись на цю позицію Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у постанові від 15.09.2022 по справі №440/5503/20 з огляду на положення ст. ст. 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за подібних обставин прийшов до висновку, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу є об`єктом індексації.

Судом встановлено, що, як зазначив позивач, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №813/1645/15, відповідачем 15 червня 2023 року виплачено позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 52040,43 грн.

Доказів, що при виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачу була нарахована та виплачена індексація заробітної плати, матеріали справи не містять, що свідчить бездіяльність останнього щодо нарахування та виплати позивачу індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За правилами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці), покладається безпосередньо на роботодавця.

При цьому, у межах спірних правовідносин судом не визначається конкретний розмір індексації, на виплату якого мав право позивач. Вказаний висновок випливає із згаданих вище положень законодавства, за якими розрахунок розміру індексації є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому заробітну плату (грошове забезпечення).

Під дискреційними повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У спірному випадку індексація не нараховувалася та не виплачувалася позивачу, а тому суб`єкт владних повноважень у межах наданих йому повноважень має виконати свій обов`язок по нарахуванню та виплаті індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 15.10.2020 (справа № 240/11882/19), а також постанові від 23.09.2020 (справа № 620/3282/18).

Відтак позовні вимоги у заявлений позивачем спосіб шляхом стягнення обчисленої ним самостійно суми індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 20232 (двадцять тисяч двісті тридцять дві) грн. 55 коп. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У межах цього спору та за чинного правового регулювання ефективним, належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є, поряд з визнанням протиправною бездіяльності відповідача, зобов`язати останнього нарахувати та виплатити позивачу індексацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03.03.2015 по 20.11.2020.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8500 грн.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Гірник В.М. укладено Договір про надання правничої допомоги №2411/23 від 24.11.2023 року.

Згідно з пунктом 1.1, цього договору клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надавати клієнту правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором у справі за позовом щодо виплати компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до п. 4.1 Договору, за роботу, виконану адвокатом відповідно до п. 2.1 Договору, Клієнт сплачує гонорар, сума якого встановлюється за домовленістю сторін.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з Акту виконаних робіт від 15.01.2024 року адвокатом виконані наступні роботи:

- вивчення та аналіз наданих документів у справі №813/1645/15 за позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу (1 год.) -1000 грн.;

- вивчення та аналіз наданих виконавчих документів та інших по примусовому виконанню судового рішення у справі №813/1645/15 щодо стягнення сум заробітку за час вимушеного прогулу (30 хв.) - 500грн.;

- опрацювання, аналіз чинного законодавства та судової практики з приводу підстав та порядку виплати заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за час затримки виконання судового рішення. Аналіз правильності проведеного розрахунку, компенсації недоплаченої суми заробітку (30 хв.) - 500грн.;

- підготовка заяви у Державну екологічну інспекцію від 01.08.23 р. щодо виплати компенсації (1 год. 30 хв.) - 1500 грн.;

- підготовка позовної заяви «Про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії». Формування додатків, реєстрації (3 год. 30 хв.) - 3 500 грн.;

- вивчення, аналіз ухвали від 11.12.23 р. про залишення позовної заяви без руху. Аналіз матеріалів справи, чинного законодавства та судової практики, підготовка заяви від 21.12.23 р. про відсутність недоліків позовної заяви (1 год.) - 1 000 грн.;

- ознайомлення із матеріалами справи в суді 14.12.2023 року (30 хв.) - 500 грн.

Загальна кількість часу, витраченого адвокатом для надання правничої допомоги Позивачу складає 8 год. 30 хв. Загальна вартість правничої допомоги становить 8000 грн.

Згідно квитанції №1501/24 від 15.01.2024 року позивач оплатив гонорар адвоката в сумі 3500,00 грн.

Отже, витрати позивача в розмірі 8000,00 грн. на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та повністю доводяться належними і допустимим доказами.

Виходячи із зазначеного, сторони домовилися, що винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту в даній справі здійснюється за плату відповідно до домовленості, і до сплати підлягає гонорар в сумі 8000 грн.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

З огляду на викладене, керуючись принципом співмірності витрат на правничу допомогу та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу за період розгляду справи у співмірності до наданих послуг, на переконання суду, становить 2000 (дві тисячі) грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання протиправними дій задоволити частково.

Визнати протиправною відмову Державної екологічної інспекції у Львівській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за несвоєчасну виплату середнього грошового забезпечення за період з 24 березня 2021 року по 24 травня 2023 року.

Зобов`язати Державну екологічну інспекцію у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасну виплату середнього грошового забезпечення за період з 24 березня 2021 року по 24 травня 2023 року.

Визнати протиправною бездіяльність Державної екологічної інспекції у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зобов`язати Державну екологічну інспекцію у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03.03.2015 року по 20.11.2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції у Львівській області на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяКухар Наталія Андріївна