Справа № 640/19905/22
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року № 640/19905/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту також відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві, ідентифікаційний код: 42098368, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16 ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нарахування та виплати полковнику запасу ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з урахуванням максимального розміру пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років полковнику запасу ОСОБА_1 у розмірі 70% грошового забезпечення, призначеної за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за посадою заступника директора департаменту-начальника відділу організаційно-планової діяльності та державного замовлення Департаменту військової освіти та науки Міністерства оборони України (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) без обмеження її максимальним розміром з урахуванням здійснених виплат та виплатити суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.04.2019 без обмеження її максимальним розміром.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є пенсіонером, отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На виконання судового рішення пенсія позивача з 01.04.2019 була перерахована на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення.

Проте, під час здійснення такого перерахунку пенсії її обмежено максимальним розміром.

Означене зменшення розміру пенсії відповідач вважає протиправним, а відновлення своїх порушених, свобод та інтересів поновленими лише шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2022 відкрито провадження в адміністративній справі №640/19905/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали справи №640/19905/22 до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу, справу №640/19905/22 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 прийнято до провадження справу №640/19905/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що після визнання протиправними та нечинними пунктів 1, 2 постанови КМУ №103 неможливо здійснити жодні перерахунки пенсії.

На думку відповідача, перерахунок пенсії позивачу здійснено у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних відносин з урахуванням обмеження пенсії максимальним розміром.

У відповіді на відзив, поданій до суду, позивач зазначив про формальні та безпідставні заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог та про відсутність підстав для обмеження його пенсії максимальним розміром з огляду на неконституційність положень Закону в частині обмеження пенсії максимальним розміром.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва 31.12.2021 у справі №640/9349/21 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови позивачу в перерахунку та виплаті з 01.04.2019 пенсії за вислугою років на підставі довідки Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/8/495 від 05.10.2020 про розмір грошового забезпечення за посадою заступника директора департаменту - начальника відділу департаменту Міністерства оборони України (ШПК «полковник») з урахуванням військового звання «полковник», вислугою понад 25 років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років позивачу на підставі довідки Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/8/495 від 05.10.2020 про розмір грошового забезпечення за посадою заступника директора департаменту - начальника відділу департаменту Міністерства оборони України (ШПК «полковник») з урахуванням військового звання «полковник», вислугою понад 25 років та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання означеного рішення позивачу було здійснено перерахунок пенсії.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 03.11.2022 №2600-9610-8/143561 позивачу надано розрахунок пенсії з 01.11.2022, перерахованої на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 31.12.2021 у справі №640/9349/21, в якому зазначено про обмеження пенсії позивача максимальним розміром.

Вважаючи такі дії протиправними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються: основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ), відповідно до якого законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідає статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. Водночас Конституційний Суд України зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ) прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Водночас положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Водночас суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивачки підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд вважає, що вони явно суперечать один одному.

Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Саме такий висновок щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах викладено Верховним Судом у численних постановах, зокрема від 25.07.2022 у справі № 580/3451/21; від 20.07.2022 у справі № 340/2476/21; від 11.07.2022 у справі №620/613/21; від 29.06.2022 у справі №640/19118/18; від 18.05.2022 у справі № 380/12337/20, від 25.11.2022 справа № 520/3668/17, від 08.11.2022 у справі №580/6636/21.

З наданого відповідачем у листі від 03.11.2022 розрахунку пенсії позивача на виконання судового рішення вбачається про обмеження нарахованої позивачу пенсії максимальним розміром.

Тому спірні дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо обмеження пенсії позивачу, право на пенсійне забезпечення якої встановлене Законом № 2262-ХІІ, максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів встановлених для осіб, які втратили працездатність), є протиправним, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Правильність такої позиції додаткового підтверджена Рішенням Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2022 від 12.10.2022, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

Водночас суд не враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2018 у справі № 554/8997/16-а, оскільки станом на дату прийняття рішення існує стала практика Верховного Суду у даній категорії справ та відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №755/10947/17 застосуванню підлягає саме остання правова позиція Верховного Суду.

Зважаючи на протиправність дій відповідача, що полягали у застосуванні обмеження граничного розміру при здійсненні виплати позивачу пенсії, підлягають задоволенню й похідні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити виплатити позивачу пенсію в повному розмірі, без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01.04.2019, з урахуванням раніше проведених виплат.

Водночас, позовні вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії не підлягають задоволенню з огляду на здійснення такого перерахунку відповідачем з 01.04.2019, що вбачається з розрахунку пенсії, перерахованої на виконання рішення суду у справі №640/9349/21. При цьому, відповідно до означеного розрахунку у розділі «основний розмір пенсії» з урахуванням індексації зазначено суму 27364,42 грн, у той час як сума пенсії до виплати склала з урахуванням обмеження максимальним розміром 20270,00 грн. Тобто, позивачу здійснювалось нарахування пенсії у розмірі більшому, за розмір виплати, оскільки у межах спірних відносин ГУ ПФУ в м. Києві протиправно застосовано обмеження пенсії позивача максимальним розміром.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зазначення під час здійснення виплати пенсії позивачу без обмеження максимального розміру пенсії:

1) відсоткового значення розміру пенсії 70% грошового забезпечення;

2) посади заступника директора департаменту - начальника відділу організаційно-планової діяльності та державного замовлення Департаменту військової освіти та науки Міністерства оборони України;

3) урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством оскільки, як вже зазначалося судом, перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 року було здійснено на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 31.12.2021 у справі №640/9349/21, яким відповідача було зобов`язано здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років позивачу на підставі довідки Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/8/495 від 05.10.2020 про розмір грошового забезпечення за посадою заступника директора департаменту - начальника відділу департаменту Міністерства оборони України (ШПК «полковник») з урахуванням військового звання «полковник», вислугою понад 25 років та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум. Здійснення перерахунку пенсії відповідачем відбувалось на підставі довідки Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/8/495 від 05.10.2020 про розмір грошового забезпечення за посадою заступника директора департаменту - начальника відділу департаменту Міністерства оборони України з урахуванням складових грошового забезпечення, зазначених у цій довідці, а також з урахуванням, зокрема індексації грошового забезпечення з розрахунку 70% грошового забезпечення

В свою чергу, відповідач ще не ухвалював рішення щодо виплати перерахованої позивачу пенсії без обмеження її максимальним розміром на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити, як передчасної.

Аналогічний правовий висновок викладено у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 у зразковій справі №560/2120/20, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021.

Суд вважає за доцільне зазначити, що предметом розгляду у цій справі є неправомірність дій відповідача щодо обмеження максимального розміру пенсії позивача.

Враховуючи встановлені судом обставини, що свідчать про протиправність дій ГУ ПФУ щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром, а також сталу практику Верховного Суду з аналогічних підстав (зокрема постанови від 29.06.2023 у справі №580/6094/21, від 27.06.2023 у справі № 260/3724/22) суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії максимальним розміром ОСОБА_1 при здійсненні її перерахунку з 01.04.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код: 42098368, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) здійснити виплату перерахованої ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) з 01.04.2019 пенсії, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.03.2024

Суддя Панченко Н.Д.