Справа № 460/15643/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/15643/23 пров. № А/857/21378/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року (суддя Комшелюк Т.О., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту 17.10.2023),

в адміністративній справі №460/15643/23 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Державної прикордонної служби України, в якому просив: 1) визнати дії відповідача, які полягають у обрахунку одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням у лютому 2023 року II групи інвалідності ОСОБА_1 із врахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2020 року, протиправними; 2) зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 , який визнаний інвалідом другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2023 року у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або частково втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, із врахуванням вже виплаченої суми.

Ухвалою суду першої інстанції від 11.08.2023 здійснено заміну відповідача з Державної прикордонної служби України на Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, вважаючи такий безпідставним. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 позов задоволено повністю. Визнано дії Адміністрації Державної прикордонної служби України, які полягають у обрахунку одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням у лютому 2023 року II групи інвалідності ОСОБА_1 із врахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2020 року, протиправними. Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2023 року у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або частково втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, з урахуванням виплаченої суми.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду прийняте внаслідок неповного з`ясування судом обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції не враховано те, що інвалідність це стійка втрата працездатності особи, при якій законодавцем надається певний соціальний захист та допомога. Відмінністю між тимчасовою працездатністю й інвалідністю є виключно більший відсоток втрати працездатності, який виражається у відсотках, зміна яких є підставою для надання потерпілому відповідної групи інвалідності або її скасування. Оскільки первинний огляд МСЕК ОСОБА_1 був 17.03.2021, при якому встановлено 25% втрати працездатності з 03.12.2020, з тієї причини, що і при повторному огляді 02.03.2023, при якому встановлено ІІ групу інвалідності з 20.02.2023, а саме у зв`язку із захворюванням, яке пов`язано із захистом Батьківщини, Адмінстрацією Держприкордонслужби при визначенні розміру одноразової грошової допомоги позивачу вірно застосований прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений законом на 01.01.2020 та вірно визначена сума одноразової допомоги.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 17.10.2023 і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.09.2020 №202 звільнений з військової служби за пунктом 2 підпункту б (за станом здоров`я) статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виключений із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с.10).

Відповідно до первинного огляду медико-соціальною експертною комісією від 17 березня 2021 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності з 03 грудня 2020 року.

Відповідно до рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02 вересня 2021 року № 131, позивачу призначена та виплачена грошова допомога у сумі 36785 грн..

17 жовтня 2022 року позивача прийнято на військову службу по мобілізації на особливий період, зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України (а.с. 23).

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач був скерований на лікування та Військово-лікарську комісію на предмет встановлення придатності до військової служби.

Згідно Свідоцтва про хворобу №798/553 від 07 грудня 2022 року госпітальної ВЛК ЛВМКЦ ДПСУ, позивачу був встановлений експертний діагноз, а саме ішемічна хвороба серця. Залишкові явища трансмурального інфаркта міокарда передньо-перегородкового відділу лівого шлуночка (24.10.22); стентування передньої міжшлуночкової гілки лівої коронарної артерії (24.10.22 - 2 стенти, синдрому Дреслера (19.11.22) - у вигляді великовогнищевого постінфарктного кардіосклерозу.... Позивач визнаний непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку (а.с.14).

23 грудня 2022 року наказом начальника Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України №335-0C позивач виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення, за підпунктом б (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (а.с.18).

Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень та травм у колишнього військовослужбовця від 06 лютого 2023 року № 20 - захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.17).

Крім того, інші захворювання - склеродермія тулуба та гомілок, зниження гостроти зору тощо - пов`язані з проходженням військової служби.

Відповідно до витягу із Акта огляду МСЕК серії 12ААБ № 822762, позивачу встановлена II група інвалідності з 20 лютого 2023 року у зв`язку з захворюваннями, які пов`язані з захистом Батьківщини (а.с.19).

У зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби та захистом Батьківщини, рішенням комісії Державної прикордонної служби України №121, затвердженого головою ДПСУ 30.03.2023, позивачу призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року з урахуванням раніше виплаченої суми - у сумі 593815 гривень, які 11 квітня 2023 року перераховано на картковий рахунок позивача в АТ КБ ПРИВАТБАНК (а.с.20).

18 травня 2023 року позивач звернувся до відповідача за роз`ясненнями про причину нарахування одноразової грошової допомоги з розрахунку прожиткового мінімуму встановленого законодавством на 01 січня 2020 року (2102 грн), а не станом на 01 січня 2023 року, тобто на рік, у якому вперше встановлено інвалідність, як то передбачено пунктом 6 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 року №975, на що отримав відповідь відповідача, якою повідомлено, що оскільки первинний огляд МСЕК був 17.03.2021, при якому було встановлено 25% втрати професійної працездатності з 03.12.2020, з тієї ж причини, що і при повторному огляді 02.03.2023, при якому встановлено II групу інвалідності, тому комісією ДПСУ було вирішено застосувати прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020 (а.с. 22, 24).

Вважаючи протиправними дії відповідача, які полягають у обрахунку одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням у лютому 2023 року II групи інвалідності із врахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2020 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що при обрахунку грошової допомоги, відповідач мав застосовувати величину - прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, тобто на 01.01.2023.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно п.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Статтею 16-2 Закону №2011-XII визначено розміри одноразової грошової допомоги, де зокрема, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи (п. «б» п.1 ст.16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами (ч.6 ст.16-3 Закону №2011-XII).

Пункт 9 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання даної норми Закону прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок №975).

Відповідно до пп.1 пп.6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно із абзацом 3 пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

З огляду на викладене, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Матеріалами справи підтверджується, що вперше позивачу встановлено інвалідність з 20.02.2023 згідно довідки МСЕК серії 12 АПАБ № 822762 від 02.03.2023 року. Інших документів, які б підтверджували зміну інвалідності, матеріали даної справи не містять.

На підставі встановлених фактичних обставин справи на наведеного вище правового регулювання правильно вважав суд першої інстанції, що при обрахунку позивачу грошової допомоги відповідач зобов`язаний був застосовувати величину - прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, у розглядуваних правовідносинах це станом на 01.01.2023.

При цьому помилковими є доводи апелянта (відповідача) про те, що оскільки при первинному огляді у 2021 році позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності з 03.12.2020, тому грошова допомога розраховується із величини прожиткового мінімуму станом на 01.01.2020, позаяк інвалідність позивачу не встановлювалась, і тут відсутні правовідносини щодо зміни позивачу групи інвалідності.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визнання протиправними дій відповідача, які полягають у обрахунку позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням у лютому 2023 року II групи інвалідності із врахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2020 року, так як вказана величини не відповідає законодавчо визначеному розміру, тобто рішення відповідача не відповідає вимогам пунктів 1, 3 ч.2 ст.2 КАС України.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає наведеному вище правовому регулюванню і встановленим у справі фактичним обставинам справи та не спростовується доводами апеляційної скарги.

Вирішуючи спосіб захисту порушеного права позивача з метою ефективного його відновлення суд першої інстанції вірне прийняв рішення про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2023 року у відповідності до Закону №2011-XII і Порядку №975, з урахуванням виплаченої суми.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року в адміністративній справі №460/15643/23 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль