Справа № 420/26711/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/26711/23

Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А. Дата і місце ухвалення: 08.12.2023р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Державної установи «Дар?ївська виправна колонія (№10)» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дар?ївська виправна колонія (№10)» про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення коштів, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної установи «Дар?ївська виправна колонія (№10)», в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення виплати всіх належних при звільненні позивачу сум та стягнути з ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» на користь ОСОБА_1

25767,69 грн. одноразової грошової допомоги в розмірі 25% відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби,

792,85 грн. компенсації за невикористані дні відпусток,

7928,52 грн. допомоги на оздоровлення;

- визнати протиправними дії ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022р. по 13.05.2022р., та зобов`язати відповідача прийняти наказ про виплату, здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022р., за період з 24.02.2022р. по 13.05.2022р., а всього за цей період 77937,77 грн.;

- стягнути з ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.05.2022р. по день ухвалення судом рішення у даній справі;

- стягнути з ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що при звільненні її наказом №45/ОС від 13.05.2022р. з 13 травня 2022 року з посади молодшого інспектора відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформації ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)», відповідачем не проведено з ОСОБА_1 повний розрахунок при звільненні, а саме: не виплачено на її користь одноразову грошову допомогу за кожний повний календарний рік служби, компенсацію за невикористані відпустки, допомогу на оздоровлення за 2022 рік, а також додаткову грошову винагороду, передбачену постановою КМУ №168 від 28.02.2024р., за період з 24.02.2022р. по 13.05.2022р. У зв`язку з протиправною бездіяльністю ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» щодо проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку під час її звільнення, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення належних їй виплат при звільненні, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, згідно ст.117 КЗпП України, за період з 14.05.2022р. по день ухвалення судом рішення у даній справі. Через протиправні дії відповідача щодо своєчасного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 зазнала моральної шкоди, оскільки після звільнення вона не була працевлаштована та не мала засобів для існування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних років служби. Зобов`язано ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних років служби.

Визнано протиправною бездіяльність ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2022 рік. Зобов`язано ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2022 рік.

Визнано протиправною бездіяльність ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» щодо невиплати ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення за 2022 рік. Зобов`язано ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» нарахувати та виплатити позивачу допомогу для оздоровлення за 2022 рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволення позову ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 08.12.2023р. у відповідній частині з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» не має правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за 3 доби невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2022 рік у зв`язку з відсутністю первинної документації, що є наслідком перебування на території установи представників окупаційної влади та військових рф. А відтак, відповідач позбавлений можливості перевірки достовірності підстав розрахунку та виплати компенсації за невикористані дні відпустки за 2022 рік.

Також, апелянт посилається на необґрунтованість зобов`язання ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення за 2022 рік. Зазначає, що на дату звільнення позивача зі служби наказ про виплату такої грошової допомоги по Установі не видавався.

ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)», в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення. Позивач зазначає, що апелянт, посилаючись на відсутність документації, на підставі якої позивачу має бути розрахована та виплачена компенсація за невикористані дні відпустки за 2022 рік, не надає жодного доказу на підтвердження цього. Відсутність наказу про призначення ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення за 2022 рік не є підставою для невиплати відповідної грошової допомоги. При цьому, чинним законодавством, зокрема й Порядком №925/5, не передбачено необхідності написання рапорту особою рядового і начальницького складу для отримання одноразової грошової допомоги на оздоровлення.

ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року в частині відмови в задоволенні позову, обґрунтовану посиланням на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апелянт просить скасувати оскаржуване рішення у відповідній частині та задовольнити її вимоги щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022р. по 13.05.2022р., а також середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.05.2022р. по день ухвалення судом рішення у даній справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам позивача про наявність у неї права з 24.02.2022р. по 13.05.2022р. на отримання додаткової щомісячної винагороди, встановленої Постановою №168, враховуючи, що вона проходила службу в межах адміністративно-територіальної одиниці (Херсонська область), на території якої надавалась допомога в рамках програми «єПідтримка». Апелянт вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на ненадання ОСОБА_1 доказів виконання своїх посадових обов`язків за місцем служби, що є обов`язковою передумовою для здійснення виплати додаткової винагороди для осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби згідно Постанови №168. Зазначає, що відповідач, як роботодавець, не довів відсутність позивача на робочому місці у відповідний період, її звільнення мало місце за власним бажанням, а не за прогули. Крім того, за період з 24.02.2022р. по 13.05.2022р. ОСОБА_1 отримувала заробітну плату, зазначена в наказі про звільнення вислуга років включає в себе і відповідний період.

Апелянт посилається на помилковість висновку суду першої інстанції про передчасність заявлення вимог щодо стягнення з ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.05.2022р. по день ухвалення судом рішення у даній справі. Зазначає, що ст.117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Факт несвоєчасного розрахунку при звільненні у спірних правовідносинах має місце, тобто є встановленим.

ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» подала письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначила, що позивачем не надано доказів виконання нею посадових обов`язків у період окупації території Херсонської області та м.Херсон з 24.02.2022р. по 13.05.2022р. Оскільки відсутній наказ про виплату (призначення) ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, тому й відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу відповідної грошової винагороди. Що ж стосується стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.05.2022р. по день ухвалення судом рішення у даній справі, то ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» зазначає, що враховуючи факт повної відсутності будь-якої документації, в тому числі тієї, що дала б змогу перевірити чи працювала позивач у день звільнення, неможливо встановити чи подавала вона вимогу про розрахунок.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що прапорщик внутрішньої служби ОСОБА_1 проходила службу в ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» на посаді молодшого інспектора (оператора охоронної теле-(відео) системи) відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації.

Наказом ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» від 13.05.2022р. №45/ОС «Про звільнення» прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби з 13 травня 2022 року на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Вислуга років згідно розрахунку станом на 13.05.2022р. складає в календарному обчисленні 13 років 06 місяців 29 днів; в пільговому обчисленні 18 років 01 місяців 08 днів. Вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 03 роки 05 місяців 22 дні.

У наказі про звільнення наказано виплатити позивачу компенсації за 3 доби невикористаної чергової щорічної основної та додаткової відпустки за 2022 рік.

ОСОБА_1 звернулась до ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» із заявою щодо нарахування та виплати на її користь одноразової грошової допомоги при звільненні.

Листом Установи від 14.08.2023р. позивача повідомлено, що під час інвентаризаційних заходів не знайдено значної частини фінансової документації та запропоновано їй звернутися до Кропивницького слідчого ізолятора з проханням надати витяг із розрахункової відомості на виплату грошового забезпечення ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» за травень 2022 року, після чого надати витяг до сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Установи для здійснення розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Листом від 28.08.2023р. Кропивницьким слідчим ізолятором надано на заяву ОСОБА_1 витяг з розрахункової відомості за травень 2022 року та довідку про грошове забезпечення.

30.08.2023р. ОСОБА_1 звернулась до ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» із заявою щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. щомісячно за період з 24.02.2022р. по 13.05.2022р., одноразової грошової допомоги при звільненні за кожний повний календарний рік служби, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, компенсації за належні до отримання предмети речового майна, а також нарахувати і виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Листом від 06.09.2023р. ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» повідомила позивача про прийняття її заяви до розгляду та відсутність в Установі первинних фінансових документів.

Вважаючи протиправною бездіяльність ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при її звільненні зі служби остання оскаржила її в судовому порядку та просила суд стягнути з відповідача всі належні їй виплати на дату звільнення, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.05.2022р.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , дійшов висновку, що при звільненні позивача зі служби ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» протиправно не виплатила на її користь одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних років служби, грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2022 рік, а також допомогу для оздоровлення за 2022 рік.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у відповідній частині виходячи з наступного.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005р. №2713-IV (далі - Закон №2713-IV).

Соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України визначений положеннями статті 23 Закону №2713-IV, відповідно до частини першої якої держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

За змістом частини п`ятої статті 23 Закону №2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018р. №925/5 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі Порядок №925/5)

Відповідно до п.3 Порядку №925/5 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Статтею ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Згідно п. 2 глави 22 розділу ІІ Порядку №925/5 за невикористані дні відпусток особам рядового або начальницького складу, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого особа рядового чи начальницького складу має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби з врахуванням пункту 22 розділу I цього Порядку. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток вказується в наказі про звільнення.

Відповідно до п.22 розділу І Порядку №925/5 для розрахунку грошового забезпечення за час перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, одноразових додаткових видів грошового забезпечення та компенсаційних виплат (допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби, грошова компенсація за невикористані дні відпусток) до місячного грошового забезпечення включається премія (встановлена відповідно до глави 13 розділу II цього Порядку) в середньому розмірі за повні дванадцять календарних місяців служби підряд за місцем проходження служби, а за менший період служби - в середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби.

Згідно п. 1,2, 3 глави 14 розділу ІІ Порядку №925/5 особам рядового і начальницького складу один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Виплата допомоги для оздоровлення особам рядового і начальницького складу здійснюється на підставі наказу органу або установи, а начальникам цих органів або установ - згідно із пунктом 24 розділу I цього Порядку. Зазначені рапорти попередньо погоджуються фінансовою службою відповідного органу або установи. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір допомоги для оздоровлення, включаються посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні види грошового забезпечення, які мають постійний характер, на які має право особа рядового чи начальницького складу на день підписання наказу про надання цієї допомоги, та премія, розрахована відповідно до пункту 22 розділу І цього Порядку.

Відповідно до п.2 глави 1 розділу ІІІ Порядку №925/5 особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно п.4 глави 1 розділу ІІІ Порядку №925/5 особам рядового і начальницького складу у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які під час попереднього звільнення не набули права на отримання такої допомоги.

Згідно п.8 глави 1 розділу ІІІ Порядку №925/5 строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги зазначається в наказі про звільнення особи рядового або начальницького складу, якій передбачена виплата цієї допомоги.

Як вже зазначалося колегією суддів, в наказі ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» від 13.05.2022р. №45/ОС «Про звільнення» зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 03 роки 05 місяців 22 дні.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, при звільненні позивача відповідна одноразова грошова допомога не виплачена на користь ОСОБА_1 , у зв`язку з чим судом зобов`язано ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних років служби.

Апеляційна скарга відповідача не містить обґрунтувань щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні спору у відповідній частині та/або щодо не повного з`ясування судом обставин справи.

Також, наказом від 13.05.2022р. №45/ОС вирішено, відповідно до п.10 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію», провести виплату ОСОБА_1 компенсації за 3 доби невикористаної чергової щорічної основної та додаткової відпустки за 2022 рік.

Відповідну виплату на користь позивача не проведено. Обґрунтовуючи правомірність своїх дій ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» в своїй апеляційній скарзі зазначає, що через перебування на території Установи представників окупаційної влади та військових рф була втрачена первинна документація, яка б надавала відповідачу можливість перевірити достовірність підстав розрахунку та виплати компенсації за невикористані дні відпустки за 2022 рік.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи апелянта, оскільки їх не підтверджено жодним доказом.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що на дату звільнення позивача зі служби наказ про виплату грошової допомоги на оздоровлення по Установі не видавався, а тому підстави для її стягнення відсутні.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки посилання ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» про не видання наказу про виплату ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення за 2022 рік суперечать її же посиланням на втрату первинної документації Установи та неможливість перевірки повноти проведених з позивачем розрахунків при звільненні.

Надання відповідної допомоги один раз на рік передбачено п.1 глави 14 розділу II Порядку №925/5. Винятки передбачено п.7 глави 14 розділу II Порядку №925/5 лише для осіб рядового і начальницького складу, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років.

Колегія суддів зазначає, що виплата допомоги на оздоровлення не входить в компенсаційні виплати при звільненні, але це є заборгованість Установи перед ОСОБА_1 , яка повинна бути виплачена при її звільненні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 , у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення від 08.12.2023р. у відповідній частині.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати на її користь додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022р. по 13.05.2022р., суд першої інстанції зазначив про відсутність доказів виконання позивачем своїх посадових обов`язків (несення служби у вигляді чергувань, нарядів тощо) за місцем служби, що є обов`язковою умовою для здійснення виплати додаткової винагороди для осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби згідно Постанови №168.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції. При цьому, апеляційній суд виходить з наступного.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої зі змінами внесеними постановою КМУ №350 від 22.03.2022р., установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Таким чином, приписами Постанови №168 передбачено щомісячне нарахування додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Лише 01.07.2022р. постановою Кабінету Міністрів України №754 внесено зміни до пункту 1 Постанови №168, зокрема, в абзаці 1 після слова «щомісячно» доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)».

Постанова Кабінету Міністрів України від 01.07.2022р. №754, відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01.06.2022р.

Згідно розпорядження КМУ №204 від 06.03.2022р. «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка» Херсонська область включена до цього переліку територій.

За позицією відповідача, позивачем не надано доказів виконання її посадових обов`язків у період окупації території Херсонської області та м. Херсон з 24.02.2022р. до моменту звільнення з посади 13.05.2022р., а сам факт наявності трудових відносин з Установою не є підставою набуття права на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи Установи, оскільки у постанові від 28.02.2022 №168, зі змінами внесеними постановою КМУ №350 від 22.03.2022р., відсутнє посилання на наявність умов щодо виконання посадових обов`язків, а умовою призначення додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно є, зокрема, несення служби.

Наказом ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» від 13.05.2022р. №45/ОС «Про звільнення» відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено з 13 травня 2022 року, без жодних зауважень щодо невиконання до цього часу нею своїх посадових обов`язків та не несення служби.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що позивач повинна була отримувати щомісячну додаткову виплату в розмірі 30 000,00 грн. у період з 24.02.2022р. по 13.05.2022р. Висновки суду першої інстанції щодо протилежного ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.

А відтак, наявні правові підстави для зобов`язання ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022р., за період з 24.02.2022р. по 13.05.2022р.

Що ж до стягнення з ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.05.2022р. по день ухвалення судом рішення у даній справі, то суд першої інстанції також відмовив в задоволенні вказаної вимоги з підстав передчасності її заявлення позивачем.

Надаючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002р. №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання розрахунку при звільненні поліцейських зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства, а тому, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з поліції.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, з огляду на вказані положення КЗпП України, у ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» наявний обов`язок проведення 13.05.2022р. повного розрахунку з ОСОБА_1 у зв`язку з її звільненням.

Однак, як вже встановлено колегією суддів, відповідач не виплатив позивачу на дату її звільнення всіх належних до виплати сум, навіть тих, право ОСОБА_1 на які встановлено наказом від 13.05.2022р. №45/ОС.

Відповідно до ст.117 КЗпП України (в редакції, чинній на дату звільнення позивача) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Законом України №2352-ІХ від 01.07.2022р. в статтю 117 КЗпП України внесено зміни, якими передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, положення статті 117 КЗпП України, в редакції Закону України №2352-ІХ від 01.07.2022р., передбачають обов`язок роботодавця виплатити працівнику середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, але не більше шести місяців.

При цьому, при задоволенні позовної вимоги про стягнення/нарахування основної суми, яку не було сплачено працівникові під час звільнення, одночасно наявні підстави і для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України, вимоги щодо якого є похідними від вимог про стягнення основної суми.

Відповідна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11 серпня 2021 року в справі №640/9375/20, від 18 листопада 2021 року в справі №600/1071/20-а, від 2 грудня 2021 року в справі №120/1873/19-а, від 2 лютого 2023 року у справі №826/1575/17, від 08 червня 2023 року у справі №580/1267/21.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про передчасність заявленої позивачем вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України.

ОСОБА_1 має правові підстави на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.05.2022р. по 14.11.2022р. (з урахуванням встановленого 6-ти місячного обмеження виплати).

Однак, колегія суддів не бере до уваги розрахунок середнього заробітку за період несвоєчасного розрахунку при звільненні, здійснений апелянтом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. №100 (далі - Порядок №100), з огляду на таке.

Так, відповідно до абз. 3, 4 п.2 Порядку №100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку (п. 3 Порядку №100).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно із графіком підприємства, установи, організації( п.8 Порядку №100).

Відповідно до п.4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

У пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що не вбачається за можливе провести точний розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутня довідка про розмір грошового забезпечення позивача за останні місяці роботи, що передували звільненню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, керуючись частиною 4 статті 245 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати ДУ «Дар?ївська виправна колонія (№10)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.05.2022р. по 14.11.2022р. виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення.

Що стосується вимоги позову про стягнення моральної шкоди, то рішення суду в цій частині сторонами у справі не оскаржено.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене у сукупності колегія суддів вважає, що постановлене Одеським окружним адміністративним судом рішення від 08.12.2023р. підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Враховуючи, що дана справа належить до категорії справ незначної складності, тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а»-«г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної установи «Дар?ївська виправна колонія (№10)» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Ухвалити в цій частині по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Дар?ївська виправна колонія (№10)» щодо нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022р. по 13.05.2022р.

Зобов`язати Державну установу «Дар?ївська виправна колонія (№10)» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022р. по 13.05.2022р.

Зобов`язати Державну установу «Дар?ївська виправна колонія (№10)» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.05.2022р. по 14.11.2022р. виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 березня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук