Справа № 140/32834/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року ЛуцькСправа № 140/32834/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність відповідача у нерозгляді скарги ОСОБА_1 від 25 серпня 2023 року та зобов`язання Міноборони розглянути скаргу позивача подану 25 серпня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) звернувся із позовом до Міністерства оборони України (далі Міноборони, відповідач) про визнання протиправною бездіяльність відповідача у нерозгляді скарги ОСОБА_1 від 25 серпня 2023 року та зобов`язання Міноборони розглянути скаргу позивача подану 25 серпня 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини № НОМЕР_1 Збройних Сил України на посаді номер обслуги кулеметного взводу.

По проведенню військово-лікарської комісії (далі ВЛК) 11 квітня 2023 року позивач отримав Довідку №1019 у якій зазначено: «Обмежено придатний до військової служби. Непридатний до служби у високо мобільних десантних військах, плавскладі морській піхоті, спец спорудах. Придатний до служби в частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах».

Зазначає, що всупереч рекомендаціям ВЛК 06 липня 2023 року, був направлений до бойової військової частини НОМЕР_2 окремого стрілецького батальйону де зараз перебуває на посаді номер обслуги кулеметного взводу.

Військовослужбовцем 25 липня 2023 року подано рапорт щодо розгляду питання про переведення до іншої частини, відповідно до висновку ВЛК, своєму командиру взводу ОСОБА_2 , а далі рапорт був переданий командиру батальйону підполковнику ОСОБА_3 , однак, станом на момент подачі позову, рапорт залишається не розглянутим.

Представником позивача 25 серпня 2023 року направлено скаргу до відповідача, яку зареєстровано і присвоєно вхідний номер 3491/АДВ.

Вказує, що станом на 23 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , на заявлену скаргу, відповіді не отримав.

Таким чином, бездіяльність Міноборони, на думку позивача, у не розгляді скарги, є прямим порушенням його права на прийняття законного рішення, яке стосується подальшого проходження військової служби останнього у лавах Збройних Сил України та з наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити (арк. спр. 1-3).

Представником відповідача 09 грудня 2023 року надано суду відзив на адміністративний позов, в якому останній заперечує щодо заявлених позовних вимог з огляду на наступне.

Скарга позивача до Міноборони стосується не дій службових осіб відповідача, а подана на нібито неправомірні дії не встановленої військової частини (яка не вказана у скарзі), тобто не стосується питань, пов`язаних з діяльністю Міноборони, Збройних Сил України, підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони, а також, стосовно актів, які ними видаються її розгляд не входить до повноважень Міноборони.

Як наслідок, наведена вище скарга, зареєстрована 28 серпня 2023 року за вихідним №3491/адв, за дорученням Міноборони, направлена до Генерального штабу Збройних Сил України.

Вказує, що зі скарги адвоката Рабушко В. С. не вбачається, ким саме та коли порушене право позивача на переведення до іншої військової частини, чиї саме дії та/або рішення оскаржуються в даній скарзі тощо, та як наслідок відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян» підлягало поверненню заявнику із відповідними роз`ясненнями, оскільки не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою.

Зауважує, що статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Однак до часу звернення до Міністерства оборони України позивач та його представник з незрозумілих мотивів до командування (безпосередньо) командира військової частини НОМЕР_3 не звертались.

Вказує, що бездіяльність та протиправні дії командування військової частини НОМЕР_3 встановленим порядком до вище стоящого командування, а саме до військової частини НОМЕР_4 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») та/або до суду встановленим порядком не оскаржувались та до даного часу не оскаржуються.

Відповідач вважає, що дана скарга була належним чином опрацьована та скерована за належністю у встановлений законом строк, відтак, в діях службових осіб Міноборони відсутні ознаки бездіяльності, а також протиправності дій щодо розгляду такої, у зв`язку із чим просить у задоволенню позову відмовити (арк. спр. 34-36).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі №140/32834/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів (арк. спр. 49).

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Довідкою ВЛК від 11 квітня 2023 року №1019 передбачено, що позивач обмежено придатний до військової служби. Непридатний до служби у високо мобільних десантних військах, плавскладі морській піхоті, спец спорудах. Придатний до служби в частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах (арк. спр. 9).

Відповідно до довідки від 03 жовтня 2023 року №1567 ОСОБА_1 перебуває на військовій служби в військовій частині № НОМЕР_1 (арк. спр. 5).

Військовослужбовцем 25 липня 2023 року подано рапорт командиру кулеметного взводу третьої стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 в якому просив клопотати перед вищим командуванням про врахування заключення ВЛК при подальшому проходженні служби в Збройних Силах України (арк. спр. 10).

Позивачем 25 серпня 2023 року подано скаргу до Міноборони, де вказав, що його рапорт не розглянули, просив розглянути скаргу та прийняти відповідне рішення про переведення в іншу частину, відповідно до висновків ВЛК (арк. спр. 8).

Листом від 28 серпня 2023 року №3491/адв передано скаргу до Генерального штабу Збройних Сил України (арк. спр. 40).

Представником Бобрицького С. А. 09 жовтня 2023 року до Міноборони подано адвокатський запит №09/10/23-01 про отримання інформації щодо розгляду скарги (арк. спр. 12).

На виконання наведеного вище запиту повідомлено, що командиром військової частини НОМЕР_4 відмовлено у переміщенні військовослужбовця ОСОБА_1 з посади номера обслуги кулеметного взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця санітара відділення охорони взводу охорони роти охорони другого відділу Червоноградського РТЦК та СП Львівського ОТЦК та СП (арк. спр. 44).

За захистом порушених прав позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожному гарантовано право на отримання, зберігання та поширення інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (стаття 34 Конституції України).

Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40 Конституції України).

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Так статтею 59 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» передбачено обов`язок командира знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями.

Наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року №735 затверджено "Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України", зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за №94/29962 (далі Інструкція №735), яка визначає порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Відповідно до Інструкції № 735, у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень. До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать дії, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина будь-які обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ) вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Отже, рапорт це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Суд зазначає, що питання про переведення військовослужбовців в іншу частину здійснюється на підставі Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Наказ Міністерства оборони України №170 від 10 квітня 2009 року, відповідно до якого право на переведення з частини можливе: 1) за станом здоров`я згідно з висновком ВЛК; 2) за сімейними обставинами; 3) в разі службової необхідності; 4) в разі проведення організаційних заходів; 5) за висновком службової характеристики.

Для переведення військовослужбовець має подати рапорт, документи, які підтверджують підстави переведення, відношення - згода командира частини, який приймає на військову службу.

Пунктом 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Отже, переміщення по службі оформлюється письмовим наказом по особовому складу на підставі відповідних документів, право на видання якого має командир військової частини.

Згідно пункту 112 Положення військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.

Переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку. Для переміщення в іншу місцевість військовослужбовець до рапорту додає відповідні документи, які підтверджують необхідність зміни місця проживання (пункт 113 Положення).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07 квітня 2017 року №124, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Рапорт має бути зареєстрований в службі діловодства військової частини.

Згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Відтак, командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

Наведені вище положення передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав, а також ініціювання цих питань шляхом подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.

Із позовної заяви слідує, що позивачем 25 липня 2023 року подано рапорт щодо розгляду питання про переведення до іншої частини, відповідно до висновку ВЛК, своєму командиру взводу ОСОБА_2 , далі рапорт був переданий командиру батальйону підполковнику ОСОБА_3 .

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем, наведений вище рапорт, в дійсності поданий командиру кулеметного взводу третьої стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 , однак відсутні будь-які підтвердження, що такий рапорт, в подальшому, був переданий командиру батальйону підполковнику ОСОБА_3 .

Також представника позивача повідомлено, що командиром військової частини НОМЕР_4 відмовлено у переміщенні військовослужбовця ОСОБА_1 з посади номера обслуги кулеметного взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця санітара відділення охорони взводу охорони роти охорони другого відділу Червоноградського РТЦК та СП Львівського ОТЦК та СП.

Суд зауважує, що предметом розгляду даної справи виступає встановлення обставин щодо бездіяльності Міноборони у не розгляді скарги ОСОБА_1 від 25 серпня 2023 року.

Разом з тим, частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом не повинен виходити за межі цих вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2023 року №640/3565/21, від 19 лютого 2019 року у справі №824/399/17-а, від 24 вересня 2019 року у справі №819/1420/15.

У зв`язку із наведеним суд, у даному провадженні, не розглядає правомірність здійснення дій та/чи бездіяльності військової частини НОМЕР_3 , а також військової частини НОМЕР_4 , якою відмовлено переміщення по службі ОСОБА_1 , однак позивач вправі звернутись до суду із окремою позовною заявою щодо захисту своїх прав та інтересів у даній частині.

Пунктом 2 Розділу ІІ "Первинний розгляд та облік звернень громадян" Інструкції №735 передбачено, що письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця. Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів військового управління або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

Пунктом 14 Розділу ІІ "Первинний розгляд та облік звернень громадян" Інструкції №735 визначено, що щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін має бути прийняте одне з таких рішень: прийняти до провадження; передати на вирішення до іншого органу військового управління; надіслати за належністю до іншого центрального органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів військового управління, військової частини, про що одночасно повідомляється заявнику; залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону №393/96-ВР.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За нормами статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Разом з тим, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються (частини третя-четверта статті 7 Закону №393/96-ВР).

За правилами частини першої статті 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Якщо у зверненні поряд з питаннями, що належать до компетенції органу військового управління, військової частини, порушуються питання, які підлягають вирішенню в інших органах державної влади чи місцевого самоврядування, то під час надання відповіді на звернення орган військового управління, військова частина також роз`яснює громадянину порядок розгляду цих питань (Пункт 15 Розділу ІІ "Первинний розгляд та облік звернень громадян" Інструкції №735).

Як встановлено судом, скарга адвоката Рябушка В. С. в інтересах позивача отримана відповідачем 28 серпня 2023 року за №3491/адв та за дорученням Міністра оборони України для опрацювання порушеного питання в установленому порядку та інформування автора звернення у визначений законодавством строк, відповідно до статті 7 Закону №393/96-ВР, направлена до Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 15 Закону України "Про національну безпеку України", Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

До повноважень Міністерства оборони України належать організація в силах оборони заходів оборонного планування, визначення засад воєнної, військової кадрової та військово-технічної політики у сфері оборони, здійснення в установленому порядку координації діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування щодо підготовки держави до оборони.

Положення про Міністерство оборони України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та Державна спеціальна служба транспорту.

Згідно пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 730), Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.

Міноборони є уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі державної авіації.

Пунктом 3 вказаного Положення визначено основні завдання Міноборони:

1) забезпечення формування та реалізація державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період щодо:

- організації в силах оборони заходів оборонного планування;

- визначення засад воєнної, військової кадрової та військово-технічної політики у сфері оборони;

2) здійснення військово-політичного та адміністративного керівництва Збройними Силами;

2-1) забезпечення формування та реалізація державної політики з питань національного спротиву;

3) здійснення в установленому порядку координації діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування щодо підготовки держави до оборони;

4) забезпечення в межах повноважень, передбачених законом, реалізації державної політики з оборонних питань, що пов`язані з використанням повітряного простору України та захистом суверенітету держави;

5) координація діяльності Держспецтрансслужби для забезпечення стійкого функціонування транспорту в мирний час та в особливий період.

У свою чергу, п.4 цього ж Положення визначає вичерпний перелік завдань Міноборони (за переліком 119 підпунктів).

За приписами абзацу 7 пункту 110 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 встановлено, що переміщення осіб офіцерського складу між видами Збройних Сил України, з`єднаннями, військовими частинами та оперативними командуваннями, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пункту 15 Положення про Міністерство оборони України, Міноборони є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

З наведеного слідує, що законодавчо встановленого обов`язку Міністерства оборони з розгляду спірного питання немає.

Суд наголошує, що позивач проходить військову службу саме у військовій частині НОМЕР_1 , займана ним посада не передбачає його переведення на бажану посаду саме Міноборони.

Наведене вище є свідченням необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої-другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України констатує, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відтак оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з цим позовом та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 07 квітня 2014 року Ковельським РО УГМС України у Волинській області) до Міністерства оброни України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 00034022) про визнання протиправними бездіяльність та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2024 року.

13 березня 2024 року