Справа № 380/2959/24
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 рокусправа № 380/2959/24

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартинюк Віталій Ярославович, розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення №30 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1;

зобов`язати винести рішення, яким призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 починаючи з 04.09.2023 року, зарахувавши період роботи з 20.03.1989 року по 31.03.1989 року, з 10.04.1989 року по 20.07.1989 року, з 21.07.1989 року по 23.02.1995 року та період військової служби з 25.10.1986 року по 23.12.1988 року до списку №1 в подвійному розмірі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що має необхідний стаж роботи на посадах, що дає право на пільгову пенсію відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що він постійно працював повний робочий день на підземних роботах виконував трудову функцію в особливо шкідливих для здоров`я та сосбливо важких умовах праці - за списком №1, тобото працював на посадах, які дають право на пільгове забезпечення по Списку №1, а відтак право на пенсію за віком згідно цього списку. Крім того, зазначає, що оскільки служба в лавах Радянської армії передувала періоду роботи, яка відноситься до Списку №1, то період проходження війскової служби повинен враховуватися до пільгового стажу. Вважає, що оскаржуване рішення про відмову у призначені його пенсії є протиправним, оскільки порушує його право на пенсійне забезпечення та соціальний захист, а відтак підлягає скасуванню.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю з підстав, викладених у ньому. Зазначає, що оскільки усі документи, видані на непідконтрольній Україні території, починаючи з 1 грудня 2014 року, вважаються недійсними, а тому і довідки та інші документи на території України вважаються недійсними і не створюють правових наслідків. Вважає, що оскільки довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 292 від 17.03.2021, яка видана 17.03.2021 підприємством донецької народної республіки, яка не визнана Україною як державне утворення, то в управління немає правових підстав для врахування даної довідки при призначенні пенсії за віком позивачу. Відтак, періоди роботи позивача з 20.03.1989 по 31.03.1989, з 10.04.1989 по 20.07.1989 та з 21.07.1989 по 23.02.1995 не зараховано до пільгового стажу роботи за Списком №1. Крім того, зазначає, що нормами Закону № 1058 не передбачено зарахування в пільговому обчисленні, в тому числі і в подвійному розмірі, часу проходження військової служби, а відтак у позивача було відсутнє право на призначення пенсії.

Ухвалою суду від 12.02.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Відповідно до записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 15.08.1985 року убачається, зокрема:

- з 25.10.1986 по 20.12.1988 - проходив військову службу в рядах Радянської армії;

- з 20.03.1989 року - прийнятий підземним гірником з ремонту гірських вироботок з повним робочим днем у шахтоуправління «Ясинівське» ВО «Макіїввугілля»;

- з 21.07.1989 року - переведний підземним гірником з ремонту гірських виробіток 3 розряду з повним робочим днем у шахті;

- з 20.05.1992 року - переведений підземним гірником з ремонту гірських виробіток 4 розряду з повним робочим днем у шахті.

Вищезазначене підтверджується довідкою від 17.03.2021 №292, яка наявна в матеріалах справи.

Також, в матеріалах справи наявна копія довідки про реорганізацію шахти від 17.03.2021 №295 та копія наказу щодо атестації робочих місць від 11.08.1995 №1615.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 04.09.2023 року звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пільгової по Списку №1 про що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було прийнято Рішення від 08.09.2023 року №30 про відмову у призначені пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 цього Закону.

В даному рішенні зазначено, що «…вік заявника 55 років 0 місяців 28 днів. Страховий стаж особи становить 32 роки 10 місяців 0 днів. Пільговий стаж особи не підтверджено. За доданими документами до страхового стажу роботи зараховано всі періоди роботи».

Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу у тексті оскарженого рішення пенсійний орган не виклав.

При цьому, відповідачем у оскаржуваному рішенні жодним чином не заперечувалось, що страховий стаж особи становить 32 роки 10 місяців 0 днів.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Зміст спірних правовідносин є рішення органу Пенсійного фонду від 08.09.2023 року №30 про відмову у призначені пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

За змістом положень ст.62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог цієї статті постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.20 цього Порядку, у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.

При цьому, суд зазначає, що стаж роботи позивача підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 від 15.08.1985 року, яка є основними документом у відповідності до ст.62 Закону №1788-ХІІ.

Окрім того, вищезазначений стаж позивача підтверджується довідкою від 17.03.2021 №292, яка була позивачу видана його роботодавцем.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі також - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно з п.6 постанови Верховної Ради України від 06.12.1991 року №1931-XII «Про порядок введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення», до затвердження Кабінетом Міністрів України списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, діють наявні списки.

Положеннями ст.100 Закону №1788-ХІІ визначено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах, передбачених списками згідно постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, пенсія за віком на пільгових умовах призначається відповідно до вимог, встановлених раніше діючим законодавством.

Так, Списки №1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994 року, - застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003 року, - застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162.

Як вбачається з довідки від 17.03.2021 №292, позивач працював: з 20.03.1989 по 31.03.1989 (Наказ №177-к від 20.03.1989) за професією учень гірника з ремонту гірничих виробок підземний з повним робочим днем в шахті на дільниці РГВ з підземною тарифною ставкою, що передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт «гірничі роботи» (Постанова Совєту Міністрів СРСР від 22.08.1956р. № 1173), з 01.04.1989 по 09.04.1989 (Наказ № 192-к від 27.03.1989) за професією підсобний робітник ремонтно-будівельної дільниці поверхневий до початку курсів, з 10.04.1989 по 20.07.1989 (Наказ № 177-к від 20.03.1989) за професією учень гірника з ремонту гірничих виробок підземний з повним робочим днем в шахті на дільниці РГВ з підземною тарифною ставкою, що передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт «гірничі роботи» (Постанова Совєту Міністрів СРСР від 22.08.1956р. № 1173), пройшов курси гірника з ремонту гірничих виробок підземного з 10.04.1989 в УКК терміном 1,5 місяця (Наказ № 226-к від 10.04.1989), з 21.07.1989 по 23.02.1995 (Наказ №566 від 21.07.1989) за професією гірник з ремонту гірничих виробок підземний з повним робочим днем в шахті на дільниці РГВ, що передбачено Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 пункт 1010100а (Постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994р. № 162), У довідці зазначено, що час навчання в учбовому пункті (10 днів у березні 1989 року, 2 дні у липні 1989 року) та навчання на курсах шахта оплачувала у розмірі підземної тарифної ставки.

Судом встановлено, що трудова книжка наявна в матеріалах справи містить відомості щодо роботи позивача на вищезазначених посадах, а також вищезазначеною довідкою підтверджено безпосередню зайнятість позивача з повним робочим днем в шахті з підземною тарифною ставкою, що передбачено Списком 1.

Відтак, суд вважає, що позивач не може бути позбавлений соціальної захищеності та пенсійного (пільгового) стажу за час роботи, зазначених у трудовій книжці та довідці, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Щодо відсутності правових підстав для врахування довідки при призначенні позивачу пенсії за віком за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка видана 17.03.2021 підприємством донецької народної республіки, яка не визнана Україною як державне утворення, як зазначає відповідач у відзиві, то суд зазначає наступне.

Україною, відповідно до Закону України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон №1207-VII) та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VIII "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Відповідно до положень статті 1 Закону №1207-VII тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав.

Положеннями статті 9 Закону №1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, згідно із статтею 18 Закону №1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відтак, суд зазначає, що позивач не може бути позбавлений свого права на належне пенсійне забезпечення через те, що територія де розташована підприємство на якому він працював, визнана тимчасово окупованою територією.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ зазначив: "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди. Виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною рішенні від 02 жовтня 2018 року у справі № 569/14531/16-а.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

В спірних правовідносинах позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч .3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Таким чином, суд вважає, що у даному конкретному випадку дана довідка № 292 про підтвердження наявного тривого стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній та довідки № 293 та № 294 про заробітну плату позивача за спірні періоди мають братися до уваги відповідачем, проте, жодним чином не легітимізуючи окупаційну владу, а відтак такі підтверджують право позивача на пільгову пенсію згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо зарахування до пільгового стажу роботи період проходження військової служби суд зазначає наступне.

Пунктом «в» частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

При цьому, питання зарахування до стажу періоду служби в Радянській армії, регулювалось у 1980-х роках Положенням про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженим Постановою Ради міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590.

Так, підпунктом «к» пункту 109 цього Положення передбачено, що окрім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР.

Цим же пунктом Положення встановлено, що при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком і інвалідності робітником і службовцем, що працював на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах і на інших роботах важкими умовами праці, періоди, вказані в підпунктах «к» і «л», прирівнюються по вибору того, хто звернувся за призначенням пенсії або до роботи, яка передує цьому періоду, або до роботи, який йде за закінченням цього періоду.

Як вбачається із записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1985 року, позивач з 25.10.1986 по 20.12.1988 проходив військову службу в рядах Радянської армії.

Таким чином, оскільки служба в лавах Радянської армії передувала періоду роботи, яка відноситься до Списку № 1 (згідно запису в трудовій книжці), то період проходження військової служби повинен враховуватись до пільгового стажу.

Наведене вказує на те, що відповідачем при прийнятті спірного рішення не було дотримано п.1 і п.3 ч.2 ст.2 КАС України, критеріїв правомірності.

З огляду на викладене, спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку обраному позивачем способу захисту судом враховано таке.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Наведена норма вказує на те, що завданням адміністративних судів є вирішення спору.

Оскільки оскаржене рішення є необґрунтованим в тому числі в частині визначення періоду пільгового стажу та періоду військової служби, який не був зарахований згідно записів трудової книжки та вищевказаної довідки, а також вимога щодо виплати пенсії, зарахувавши періоди роботи в подвійному розмірі, як просить позивач, то суд вважає, що спір між сторонами у цій частині ще не виник, а тому такі вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відтак, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

При цьому, суд, у відповідності до ч.2 ст.9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 зарахувавши період роботи з 20.03.1989 року по 31.03.1989 року, з 10.04.1989 року по 20.07.1989 року, з 21.07.1989 року по 23.02.1995 року та період військової служби з 25.10.1986 року по 23.12.1988 року до списку №1 з урахуванням праової оцінки, наданої судом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі підлягають стягненню на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково та вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №30 від 08.09.2023 року.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) з урахуванням праової оцінки, наданої судом, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1 починаючи з 04.09.2023 року, зарахувавши період роботи з 20.03.1989 року по 31.03.1989 року, з 10.04.1989 року по 20.07.1989 року, з 21.07.1989 року по 23.02.1995 року та період військової служби з 25.10.1986 року по 23.12.1988 року до Списку №1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Мартинюк Віталій Ярославович