Справа № 489/539/24
Суддя: Микульшина Г. А.
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/539/24
Провадження № 2-а/489/22/24
РІШЕННЯ

Іменем України

13 березня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області Гресь С.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи позовну заяву ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

В січні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1285124 від 21.01.2024; закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення; стягнення понесених судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21.01.2024, керуючи транспортним засобом Renault Logan, державний номер НОМЕР_1 , в м. Миколаєві по пр. Центральному, 72/2, він начебто не пропустив пішоходів, що наближались до нерегульованого пішохідного переходу, чим порушив вимоги п. 18.1 ПДР України. На підставі цього співробітник поліції виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки Правила дорожнього руху він не порушував. Вказує, що проїхав пішохідний перехід без порушення ПДР, оскільки пішоходів на ньому не було. Працівник поліції на його запит показав йому відео, на якому не було зафіксовано порушення, в якому його обвинувачували. Позивач звернув на це увагу, проте поліцейський пояснив, що виключно до його компетенції належить надання оцінки доказам по справ. На переконання ОСОБА_2 , поліцейський невірно застосував положення п. 18.1 ПДР України, оскільки пішохід лише наближався до пішохідного переходу, а не ступив на нього. На переконання ОСОБА_2 , вказане підтверджується висновком Верховного Суду по справі № 751/4821/17 від 04.12.019. Також позивач зауважував про відсутність будь-яких доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки відео, яке демонструвалось йому, не долучено до постанови. При цьому протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності не складався, пішохода, якого він нібито не пропустив, опитано не було.

На переконання позивача, вище перелічені порушення свідчать про незаконність постанови серії ЕНА № 1285124 від 21.01.2024, яка підлягає скасуванню, а справа про притягнення його до адміністративної відповідальності - закриттю.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2024 у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи.

15.02.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилалась на те, що під час несення служби 21.01.2024 в м. Миколаєві по пр. Центральному, 72/2, інспектором УПП в Миколаївській області разом з напарником був зупинений транспортний засіб Renault Logan, державний номер НОМЕР_1 , за порушення п. 18.1 ПДР України, а саме водій ОСОБА_2 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішохода. Факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, підтверджується записами в нагрудного відеореєстратора та автомобільного реєстратора. Водія було ознайомлено з доказами по справі про адміністративне правопорушення. Твердження позивача про неправильне застосування працівником поліції п. 18.1 ПДР України є хибним, оскільки водій не зменшив швидкість руху та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, хоч і бачив пішохода. Хибним також є посилання ОСОБА_2 на правові висновки Верховного Суду у справі № 751/4821/17, оскільки Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що для виконання вимоги п. 18.1 ПДР водій обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість або зупинитись.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив, що побачив пішохода, що наближався до не регулюваного пішохідного переходу за 30 метрів, рухаючись з допустимою швидкістю 50 км/ год., та його тормозний шлях не дозволяв йому зупинитися, оскільки це могло створити аварійну ситуацію для автомобілів, що рухалися позаду. Наголосив, що згідно п. 4.14 б ПДР України пішоходам забороняється раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області Гресь С.О. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Підтвердив обставини, викладені у постанові, наголосив, що пішохід рухався з однаковою швидкістю, раптово не виходив та не вибігав на пішохідний перехід, а відстань автомобіля позивача до пішохідного переходу дозволяла йому зменшити швидкість та зупинити автомобіль щоб пропустити пішохода, проте він цього не зробив, у зв`язку з чим винесена законна постанова.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Постановою серії ЕНА № 1285124 від 21.01.2024 встановлено, що 21.01.2024 о 12:51:31 в м. Миколаєві, просп. Центральний, 57, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Renault Logan, державний номер НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів. БК 232240. Чим порушив п. 18.1 ПДР водій транспортного засобу не пропустив пішоходів, що наближаються до нерегульованого пішохідного переходу. Вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», установлюють Правила дорожнього руху України затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Приписами п. 18.1 ПДР України встановлено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України, пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в інвалідних колясках без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу чи інвалідну коляску.

Пішохідний перехід - ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1-5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.

Відповідно до пункту 4.7 ПДР України пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до пункту 4.14 ПДР України пішоходам забороняється, зокрема, виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Пунктом 4.16 ПДР України надано право пішоходу на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю

При застосуванні скороченого порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься за наслідками розгляду справи, при виконанні вимог та дотриманні гарантій, які закріплені КУпАП, а також за умови зібрання належних доказів вчинення адміністративного правопорушення

Частиною 2 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис

Поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція).

Відповідно п. 4 розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Наведене дає підстави для висновку, що такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване саме в автоматичному режимі.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі 536/583/17.

Щодо правопорушення, яке вчинене позивачем, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

До того ж, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції - частина друга статті 258 КУпАП. Постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до ЗУ «Про дорожній рух», встановлюють ПДР України.

Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 751/4821/17, вимога пункту 18.1 ПДР України передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися.

Забороняється здійснювати об`їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід

Таким чином, водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

Представником відповідача надано до суду компакт-диск з відеозаписом події, зафіксованої відеореєстратором, закріпленого у службовому автомобілі, з якого вбачається, що позивач, керуючи автомобілем Renault Logan, державний номер НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішохода.

Приписами частини першої статті 72 КАС України визначено, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частиною першою ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Наданий відповідачем відеозапис може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП, а відтак зафіксовані на технічному носії інформації відомості враховуються судом при винесенні рішення.

При цьому, суд вважає наданий відеозапис належним та допустимим доказом при розгляді питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки він є змістовним, узгоджується з поясненнями позивача наданими в судовому засіданні

Суд вважає, що дані відеозапису (фото фіксації) з відеореєстратора, закріпленого в службовому автомобілі поліції, підтверджують висновки інспектора щодо обставин справи, а тому є належним та допустимим доказом в розумінні КУпАП, що доводить вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Таким чином, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той же час, позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача з обставинами справи та його притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що окаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1285124 від 21.01.2024 року є законною та скасуванню не підлягає.

У відповідності до ст. 139 КАС України, оскільки в задоволенні позову відмовлено судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 18, 19, 241-246, 286 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Управління патрульної поліції в Миколаївській області, адреса: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б/1.

Повний текст рішення складено 13.03.2024.

Суддя Г.А. Микульшина