Справа № 160/22917/23
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
08.09.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок бойового травмування, отриманого приймаючи безпосередню участь у бойових діях під час захисту Батьківщини за період з 26.01.2023 по 30.01.2023, з 05.02.2023 по 06.03.2023 та з 13.05.2023 по 30.05.2023;
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить військову службу за мобілізацією з травня місяця 2022 року у військовій частині НОМЕР_2 . Під час захисту Батьківщини в зоні бойових дій позивач отримав бойове травмування. У зв`язку з пораненням позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 26.01.2023 по 30.01.2023, з 05.02.2023 по 06.03.2023, та з 13.05.2023 по 30.05.2023. Позивач наголошує на тому, що за час стаціонарного лікування у зв`язку з бойовим травмуванням останньому не нарахована та не виплачена додаткова винагорода за вказані періоди, що є порушенням нормативно-правових актів, які регулюють питання виплати такої винагороди та є порушенням прав останнього на належне та достатнє і ротове забезпечення, передбачене Законом. На усне звернення до фінансової служби військової частини НОМЕР_2 щодо виплати додаткової винагороди за період лікування у зв`язку з бойовим травмуванням, ОСОБА_1 повідомили, що його включено до списків не у зв`язку з бойовим травмуванням, а у зв`язку із хворобою, а отже, підстав для виплати додаткової винагороди немає. 07.06.2023 позивач засобами поштового зв`язку направив на адресу військової частини НОМЕР_2 рапорт з копіями медичних документів, підтверджуючих перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з бойовим травмуванням. 13.06.2023 позивач звернувся із заявою до Східного територіального управління військової служби правопорядку щодо невиплати військовою частиною НОМЕР_2 додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з бойовим травмуванням. Однак, на день подання позовної заяви така винагорода позивачу не нарахована та не виплачена. Відповідь на подані рапорт та заяву позивач не отримував. Позивач, вважаючи таку позицію відповідача протиправною, звернувся до суду з цією позовною заявою.
22.12.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №109792/23), в якому останній заперечив проти позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що 24.01.2023 солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 отримав поранення під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. 26.01.2023 позивач вибув з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії до медичної роти військової частини НОМЕР_2 (наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.01.2023 №31). Після лікування позивач 30.01.2023 прибув до військової частини НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків в районі виконання завдання для безпосередньої участі у бойових діях у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.01.2023 №35). Тобто, на 30.01.2023 припинив лікування та не здійснював переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а також не був у відпустці для лікування після поранення. Військова частина не заперечує факти та обставини щодо лікування позивача з 06.02.2023 в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» та вже 07.03.2023 позивач прибув до Військової частини НОМЕР_2 . Щодо періоду, зазначеному у позовній заяві, з 13.05.2023 по 30.05.2023, відповідач зазначив, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.05.2023 №368 позивач вважається таким, що самовільно залишив Військову частину НОМЕР_2 в пункті постійної дислокації, порушив військову дисципліну, за що передбачена відповідальність. У зв`язку з відсутністю позивача в місці розташування військової частини більше десяти діб, позивача було увільнено від займаної посади відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.06.2023 №423. З огляду на викладене вище, відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.
27.12.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №111358/23), в якій останній заперечив проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема, наголошував на тому, що останнім не спростовано доводи позовної заяви. Зауважив, що позивач не міг з 25.05.2023 залишити військову частину, оскільки з 13.05.2023 по 30.05.2023 перебував на лікуванні, підтримав позовні вимоги та просив суд адміністративний позов задовольнити повністю.
06.02.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення (вх. №4456/24), в яких останній зазначив, що згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3877 від 30.05.2023, яка долучена до позовної заяви, позивач проходив стаціонарне лікування з 13.05.2023 по 30.05.2023, що фактично відповідає висновкам ВЛК. При цьому, згідно зазначеної виписки позивач 13.05.2023 у зв`язку із втратою свідомості бригадою швидкої допомоги був доставлений до військового шпиталю військової частини НОМЕР_4 (яка зазначена у довідці ВЛК), звідки перенаправлений для подальшого лікування до Відокремленого структурного підрозділу «Університетська лікарня». Як зазначено у виписці, позивач 30.05.2023 виписується для подальшого проходження ВЛК на базі військового шпиталя, там, де і почав проходити. Таким чином, вказаними документами підтверджено початок проходження позивачем ВЛК та потрапляння на стаціонарне лікування у зв`язку із значним погіршенням стану здоров`я фактично під час проходження ВЛК. Про перебування на лікуванні позивач повідомляв відповідача засобами телефонного зв`язку, а після завершення лікування, - шляхом направлення копій медичних документів засобами поштового зв`язку, що підтверджується доказами, долученими до позовної заяви. Щодо доводів позовної заяви про невиплату позивачу додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні у період з 13.05.2023 по 30.05.2023 з урахуванням доводів відповідача про те, що згідно наказу №368 від 25.05.2023 позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину, додатково повідомлено, що жодних доводів з приводу того, яким чином це впливає або не впливає на виплату додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок бойового травмування, отриманого приймаючи безпосередню участь у бойових діях під час захисту Батьківщини у відзиві на позовну заяву не міститься. З аналізу постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» вбачається встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 грн винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: 1) поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини; 2) перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії. Інших умов для виплати вказаної додаткової винагороди зазначені нормативні акти не містять. При цьому, виплата такої винагороди не залежить від статусу військовослужбовця на час виникнення підстав для виплати (звільнений, самовільно залишив частину тощо). На підтвердження наявності підстав для виплати додаткової винагороди до позовної заяви долучено довідку про обставини травми та виписки із медичних карт стаціонарного хворого. Представник позивача наголошує на тому, що наявність наказу про те, що позивач з 25.05.2023 вважається таким, що самовільно залишив військову частину не є підставою для невиплати додаткової винагороди за час перебування на лікуванні у період з 13.05.2023 по 30.05.2023 у зв`язку з бойовим травмуванням, отриманим 24.01.2023, оскільки не передбачено вимогами вищевказаних нормативних актів. На підставі наказу про те, що з 25.05.2023 позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину останнього позбавлено основного та додаткових видів грошового забезпечення саме за травень місяць 2023 року. Позбавлення виплати вищезазначеної додаткової винагороди із цих підстав є неможливим, оскільки не передбачено положеннями вищенаведених нормативно-правових актів. Представник позивача відзначив, що жодних доводів із посиланням на положення законодавства, яке передбачає можливість невиплати додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на лікуванні внаслідок бойового травмування при наявності наказу за фактом самовільного залишення військової частини, відповідачем не наведено. Таким чином, відповідачем не спростовано викладених у позовній заяві доводів та не надано доказів на їх спростування, у зв`язку з чим, представник позивача просив задовольнити позов.
У судове засідання, призначене на 06.02.2024, сторони не з`явились, причини неявки до суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , призваний у Збройні Сили України Хмельницьким РТЦК та СП та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Міністерства оборони України.
24.01.2023 під час виконання бойового відбиття агресії окупаційних військ російської федерації у місті Бахмут Донецької області, внаслідок мінометного обстрілу військами російської федерації позицій 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_1 отримав травмування, під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, що підтверджується довідкою від 15.04.2023 №6652 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, передбаченою додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , копія якої міститься у матеріалах справи.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1412/2023 психоневрологічного відділення (психосоматичного центра) №10 КП Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 05.02.2023 по 06.03.2023 з діагнозом: постконтузійний синдром. F 07.2. Супутні: МВТ (24.01.23): ЗЧМТ, струс головного мозку з цервікокраніальним, астенічним синдромом, вестибуло-атактичним синдромом. Симптоматична гіпертензія внаслідок ЗЧМТ. Двобічна сенсоневральна приглухуватість. Стан після акубаротравми. Зміщення перегородки носа. Ретінопатія, міопічний астигматизм обох очей.
Відповідно до довідки від 11.05.2023 №3377 військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_5 Міністерства оборони проведено медичний огляд ВЛК при військовій частині НОМЕР_5 ОСОБА_1 11.05.2023, діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): синкопальний стан. Стан після синкопе (від 10.05.2023). На підставі статті 24 графи ІІ Розкладу хвороб. Потребує стаціонарного лікування в неврологічному відділенні у військовій частині НОМЕР_4 з подальшим переоглядом у військовій частині НОМЕР_4 .
Згідно виписки №3877 від 30.05.2023 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Відокремленого структурного підрозділу Університетська лікарня Дніпровського державного медичного університету позивач перебував у стаціонарі з 13.05.2023 по 30.05.2023 з діагнозом: Т90.5: Наслідки перенесеної МВТ (24.01.2023): ЗЧМТ, струс головного мозку акуботравми зі стійким помірно вираженим цефалгічним та вестибуло-атактичним синдромами, вираженим астено-вегетативним син-м, двобічною сенсоневральною приглуховатістю на фоні симптоматичної артеріальної гіпертензії внаслідок ЗЧМТ. Енцефалопатія І ст., складного генезу (посттравматична, гіпертонічна) з помірним когнітивним дефіцитом (ММSЕ-28 б), помірною координаторною недостатністю, синкопальними станами (10.05.2023 та 13.05.2023) на фоні симптоматичної артеріальної гіпертензії, міжпівкульної асиметрії (за даними EEF). Супутні ДЗ: Вертеброгенна цервіко-торакалгія зі стійким помірно вираженим больовим та м`язово-тонічним син-ми на фон ОХЗ шийного відділу хребта з нестабільністю в сегменті С3-С5. Ретінопатія, міопічний астигматизм обох очей. Зміщена носова перетинка. Постконтузійний синдром (F07.2). Супутні захворювання: Y36.0 Ушкодження внаслідок військових операцій з використанням вибуху військово-морської зброї. Ускладнення: Т70.0 Баротравми вуха.
Перебування позивача на стаціонарному лікуванні в медичній роті з 26.01.2023 по 30.01.2023 також підтверджено копією виписного епікризу №17 від 30.01.2023, що міститься у матеріалах справи.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.01.2023 №35, копія витягу з якого міститься у матеріалах справи, ОСОБА_1 вважається таким, що прибув з лікування з медичної роти військової частини та приступив до виконання службових обов`язків в районі виконання завдання для безпосередньої участі у бойових діях у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.05.2023 №368, копія витягу з якого міститься у матеріалах справи, ОСОБА_1 вважається таким, що з 24.05.2023 самовільно залишив військову частину в пункті постійної дислокації.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.06.2023 №423, копія витягу з якого міститься у матеріалах справи, ОСОБА_1 увільнено з займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , утримуючи у списках особового складу військової частини.
Зі змісту витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.03.2023 №4728 Про результати службового розслідування, копія якого міститься у матеріалах справи, встановлено, що під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме, 24.01.2023 приблизно 09:00-12:10 під час виконання бойового завдання з відбиття агресії окупаційних військ російської федерації у місті Бахмут Донецької області, внаслідок мінометного обстрілу військами російської федерації позицій 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_1 отримав бойове травмування, а саме: акубаротравму. Евакуйований силами медичного пункту 3 механізованого батальйону до стабілізаційного пункту медичної роти військової частини НОМЕР_2 . В подальшому переведений на наступний етап евакуації до 65 військово-медичного госпіталя міста Дружківка Донецької області.
Факт бойового травмування позивача також підтверджуються витягом з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_2 (за книгою обліку №16/окп/т) за 24.01.2023, копія якого міститься у матеріалах справи.
13.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою про нарахування та виплату додаткової винагороди за періоди перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з його пораненням, пов`язаним з захистом Батьківщини.
Проте, заяву позивача відповідачем не було розглянуто, а додаткову винагороду за періоди перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку з його пораненням, пов`язаним з захистом Батьківщини, останньому не було сплачено.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок бойового травмування, отриманого приймаючи безпосередню участь у бойових діях під час захисту Батьківщини за період з 26.01.2023 по 30.01.2023, з 05.02.2023 по 06.03.2023 та з 13.05.2023 по 30.05.2023, що й стало причиною звернення до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, суд враховує таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.
Указами Президента України воєнний стан продовжено, діє на теперішній час.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Частиною 1 ст. 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно ст. 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частин 1-4 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до ч. 2 ст. 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017р. №704 (далі Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови №168 (в редакції після 19.07.2022 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Також Постанову №168 (в редакції від 19.07.2022) доповнено пунктом 2-1 такого змісту: 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів..
Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
25.03.2022 для врегулювання питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, Міністром оборони України прийнято рішення від 25.03.2022 №248/1298 та від 18.04.2022 №248/1529.
В подальшому, питання виплати додаткової винагороди регулюється рішенням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, чинним на час виникнення та існування спірних правовідносин, згідно з яким документальне підтвердження вказаних вище фактів здійснюється на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій (вахтовой, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журналу ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. При цьому відряджені військові підтверджують безпосередню участь у бойових діях або заходах довідкою керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Виплата здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління командирам (начальникам) військових частин. При цьому в цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначають підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо. Такі накази за минулий місяць мають бути видані до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Крім цього, у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включені військовослужбовців, зокрема, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
При цьому підставою для видачі наказу є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), в якій має бути зазначено: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).
Крім цього, згаданим наказом передбачений перелік випадків, згідно з яким не включаються до наказів про виплату додаткової винагороди військовослужбовці, зокрема, які: самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
При цьому зазначене не стосується військовослужбовців, визначених у пунктах 4-8, 10, які протягом поточного місяця загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини) або захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.
З урахуванням вищеозначеного рішення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, в подальшому наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 затверджено зміни до Положення №260 та внесено до цього Положення новий розділ XXXIV (Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану).
Так, згідно з п. 9 розділу XXXIV Положення №260 (тут і далі в редакції Наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44) накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Пунктом 10 розділу XXXIV Положення №260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн також включаються військовослужбовці у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідно до п.п. б п. 6.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі Положення №402), направлення на медичний огляд проводиться: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
За приписами п. 21.1 та п. 21.2 Положення №402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення. Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби штатні ВЛК.
Відповідно до п. 11 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
При цьому, відповідно до абз. 2 ст. 4 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 6.11 глави 6 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
Постанова ВЛК про потребу у звільненні від виконання службових обов`язків (занять) за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка затвердженню штатною ВЛК не підлягає.

Згідно пункту 6.15 глави 6 розділу ІІ Положення №402 відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.

Отже, відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини, де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.

З аналізу наведених норм чинного законодавства слідує, що військовослужбовці Збройних Сил за час несення ними військової служби отримують як основне грошове забезпечення, передбачене Постановою №704, а також на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), виплачується й додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, яка може становити до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, при цьому, право на отримання такої додаткової винагороди також мають і військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, а підставою для виплати цієї додаткової винагороди за вказаних обставин слугує довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком №5 до Положення №402, що видається командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини, та видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення/травми, контузії, каліцтва військовослужбовцем. Вказана довідка, в свою чергу, є підставою для включення військовослужбовця до наказів командирів (начальників) про виплату такої додаткової винагороди.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:

- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, суд зауважує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним під час захисту Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Так, зі змісту довідки від 15.04.2023 №6652 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, передбаченою додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , копія якої міститься у матеріалах справи, судом встановлено, що 24.01.2023 під час виконання бойового відбиття агресії окупаційних військ російської федерації у місті Бахмут Донецької області, внаслідок мінометного обстрілу військами російської федерації позицій 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_1 отримав травмування, під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини.

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_1 в періоди з 26.01.2023 по 30.01.2023, з 05.02.2023 по 06.03.2023 та з 13.05.2023 по 30.05.2023 проходив лікування у зв`язку із зазначеним вище травмуванням, отриманим під час захисту Батьківщини.

Суд констатує, що обидві вищевказані умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються копіями медичних документів, які містяться в матеріалах справи.

Відтак, як вже зазначалося, відповідно до положень Постанови №168 додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив лікування після травмування, отриманим під час захисту Батьківщини, з 26.01.2023 по 30.01.2023, з 05.02.2023 по 06.03.2023 та з 13.05.2023 по 30.05.2023, а отже, вказані періоди лікування позивача підлягають врахуванню до періоду, протягом якого позивач має право на отримання додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн відповідно до Постанови №168.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, про наявність у позивача права на отримання додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім' ям під час дії воєнного стану у розмірі до 100000,00 грн за періоди з 26.01.2023 по 30.01.2023, з 05.02.2023 по 06.03.2023 та з 13.05.2023 по 30.05.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з травмуванням 24.01.2023, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України передбачено право на звернення до суду та способи судового захисту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, яка може бути оскаржена до суду, слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього суб`єкта, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім' ям під час дії воєнного стану у розмірі до 100000,00 грн за періоди з 26.01.2023 по 30.01.2023, з 05.02.2023 по 06.03.2023, з 13.05.2023 по 30.05.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та/або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з травмуванням 24.01.2023, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги повноваження суду при вирішенні справи, передбачені ст. 245 КАС України, суд вважає що належним способом захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі до 100000,00 грн за періоди з 26.01.2023 по 30.01.2023, з 05.02.2023 по 06.03.2023, з 13.05.2023 по 30.05.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.

Разом з тим, суд зазначає, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду за періоди з 26.01.2023 по 30.01.2023 у сумі 16666 грн, за період з 05.02.2023 по 06.03.2023 у сумі 100000 грн, за період з 13.05.2023 по 30.05.2023 у сумі 59999 грн, а всього у загальному розмірі 176665 грн, задоволенню не підлягають як передчасні.

Звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, суд зауважує, що згідно із приписами КАС України судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду у відповідному розмірі є передчасними та не підлягають задоволенню, а право позивача щодо отримання додаткової винагороди у неналежному розмірі може бути порушеним лише після виконання відповідачем означеного рішення суду та лише за умови виплати відповідачем відповідних сум у неналежному розмірі.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що нарахування та виплата додаткової винагороди у відповідному розмірі належить до компетенції відповідача, суд не може перебирати на себе повноваження відповідача, оскільки виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) особовому складу військової військової частини; керівника вищого органу військового управління командирам (начальникам) військових частин. При цьому в цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначають підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.

Судом також враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 пункту 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, тому, судовий збір останнім сплачено не було, а отже, відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат між сторонами даної справи.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 9, 72-77, 90, 94, 241-247, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім' ям під час дії воєнного стану у розмірі до 100000,00 грн за періоди з 26.01.2023 по 30.01.2023, з 05.02.2023 по 06.03.2023, з 13.05.2023 по 30.05.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та/або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з травмуванням 24.01.2023, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі до 100000,00 грн за періоди з 26.01.2023 по 30.01.2023, з 05.02.2023 по 06.03.2023, з 13.05.2023 по 30.05.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 06.02.2024.

Суддя О.В. Царікова