Справа № 420/31790/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дії та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 17.11.2023 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними не зарахування до Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області до стажу державної служби, яка дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» періодів роботи ОСОБА_1 з 20.11.1995 по 26.07.1999 та з 02.11.2000 по 18.03.2009 в органах державної податкової служби та відмову ОСОБА_1 у призначенні/переведенні (перерахунку) пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу»;

- скасувати рішення відділу перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.10.2023 № 14 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно рішення суду № 420/6595/23 від 12.06., прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.02.2023 до Відділу обслуговування громадян № 1 (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення/переведення (перерахунок) пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», періоди роботи з 20.11.1995 по 26.07.1999 та з 02.11.2000 по 18.03.2009 в органах державної податкової служби, та з 23.02.2023 призначити/перевести (перерахувати) ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідках Управління Державної казначейської служби України у Тарутинському районі Одеської області від 23.02.2023 № 01-72-11/114 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), виданих ОСОБА_1 за формами затвердженими постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017№ 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 № 180/30048;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 22.02.2023 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідках Управління Державної казначейської служби України у Тарутинському районі Одеської області від 23.02.2023 № 01-72-11/114 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), виданих ОСОБА_1 за формами затвердженими постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017№ 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 № 180/30048.

В обґрунтування позовних вимог в адміністративному позові зазначено, що Одеським окружним адміністративним судом розглядалася справа № 420/6595/23. Рішенням суду від 12 червня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 01.03.2023 року № 14; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.02.2023 року про призначення/перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ Про державну службу, з урахуванням довідок від 23.02.2023 № 01-72-11/114 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Рішенням відділу перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.10.2023 № 14 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України № 3723 та не зараховано до стажу її державної служби період роботи на посадах в податкових органах на яких присвоювалися персональні чи спеціальні звання. Вважаючи протиправними дії та рішення відповідача, позивач звернувся до суду.

Ухвалою від 22 листопада 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 24.12.2012 отримує пенсію по інвалідності ІІ групи, обчислену відповідно до ст.33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 90% пенсії за віком. Позивачка 23.02.2023 звернулася до Головного управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перехід на пенсію за іншим Законом, тобто на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». За результатами розгляду в порядку екстериторіальності заяви позивачки від 23.02.2023 та з урахуванням поданих документів Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення №14 від 01.03.2023 про відмову у проведенні перерахунку пенсії позивачки, оскільки позивачка на час звернення не досягла віку встановленого ст. 26 Закону № 1058, підстави для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на підставі пунктів 10,12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ відсутні. На виконання рішення суду від 12.06.2023 у справі № 420/6595/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянуто заяву позивачки щодо призначення пенсії по інвалідності відповідності ст. 37 Закону №3723-ХІІ з урахуванням довідок від 23.02.2023 року № 01-72-11/114 та повторно прийнято відмову у проведенні перерахунку пенсії позивачці від 18.10.2023 №14. Підставою відмови у проведенні перерахунку пенсії є те, що до стажу державної служби позивачки не враховано періоди роботи в органах державної податкової служби з 20.11.1995 по 26.07.1999 та з 02.11.2000 по 18.03.2009, оскільки згідно записів трудової книжки позивачці у зазначені періоди роботи присвоювалися спеціальні звання. До стажу роботи позивачки на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців зараховано періоди роботи та присвоювались ранги державного службовця:

- з 17.06.1994 по 19.11.1995 на посаді державного податкового інспектора відділу аудиту юридичних осіб управління аудиту Тарутинської державної податкової інспекції;

- з 19.03.2009 по 01.05.2016 на посаді начальника управління Державного казначейства у Тарутинському районі ГУ ДКУ в Одеській області. Станом на 01.05.2016 року стаж державної служби позивачки становить 8 років 6 місяців 16 днів. Оскільки у позивачки відсутній стаж державної служби, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІ, а на працівників державних органів, яким присвоюються спеціальні звання дія Закону № 889-VІІ не поширюється, підстави для переведення позивача на пенсію за нормами Закону № 889-VІІ відсутні.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано до суду відзив на позовну заяву де зазначено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 року по справі 420/6595/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області від 01.03.2023 №14. Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.02.2023. На виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного Фонду України у Львівській області повторно розглянута заява позивачки та прийнято рішення від 18.10.2023 за №14 про відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії позивачки. Повноваження Пенсійного фонду України в даних правовідносинах є дискреційними та виключною компетенцією Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивами на позовну заяву, дослідивши обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги і заперечення та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 24.12.2012 року отримує пенсію по інвалідності ІІ групи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VІ в розмірі 90% пенсії за віком.

Позивачка звернулася 23.02.2023 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про перехід на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу».

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області за принципом екстериторіальності за результатом розгляду заяви позивачки від 23.02.202 та прийнято рішення №14 від 01.03.2023 року, яким відмовлено в проведенні перерахунку пенсії за заявою від 23.02.2023 року.

Рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області №14 від 01.03.2023 року оскаржувалося позивачкою в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 по справі № 420/6595/23, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 01.03.2023 року № 14; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.02.2023 року про призначення/перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ Про державну службу, з урахуванням довідок від 23.02.2023 № 01-72-11/114 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання рішення суду по справі 420/6595/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянуто заяву позивачки від 23 лютого 2023 року (а.с. 24) та 18.10.2023 року відділом перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення № 14 про відмову в проведенні перерахунку пенсії (а.с. 43-44).

У рішенні зазначено, що не вбачається за можливе зарахувати до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців періоди роботи ОСОБА_1 з 2.11.1995 по 26.07.1999 та з 02.11.2000 по 18.03.2009 в митних органах на посадах на яких присвоєні персональні чи спеціальні звання. До стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців зараховано періоди роботи та присвоювались ранги державного службовця:

- з 17.06.1994 по 19.11.1995 на посаді державного податкового інспектора відділу аудиту юридичних осіб управління аудиту Тарутинської державної податкової інспекції;

- з 19.03.2009 по 01.05.2016 на посаді начальника управління Державного казначейства у Тарутинському районі ГУ ДКУ в Одеській області. Станом на 01.05.2016 року стаж державної служби позивачки становить 8 років 6 місяців 16 днів. Оскільки у позивачки відсутній стаж державної служби, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІ, а на працівників державних органів, яким присвоюються спеціальні звання дія Закону № 889-VІІ не поширюється, підстави для переведення позивача на пенсію за нормами Закону № 889-VІІ відсутні.

Вважаючи дії Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності та рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області № 14 протиправним, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року.

В Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII зазначено, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» N 3723-XII 16 грудня 1993 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.

Відповідно до ст. 90 Закону № 889-VІІІ, (чинний з 01.05.2016), пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із п. 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Приписами п. 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ, передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

З вище зазначених положень вбачається, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно ч.1 ст. 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону №3723-XII, пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

З рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області № 14 від 18.10.2023 року вбачається, що відповідач визначив стаж державної служби ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 року 8 років 6 місяців 16 днів: з 17.06.1994 по 19.11.1995 на посаді державного податкового інспектора відділу аудиту юридичних осіб управління аудиту Тарутинської державної податкової інспекції; з 19.03.2009 по 01.05.2016 на посаді начальника управління Державного казначейства у Тарутинському районі ГУ ДКУ в Одеській області.

Також з рішення вбачається, що не зараховано позивачці до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців періоди роботи ОСОБА_1 з 20.11.1995 по 26.07.1999 та з 02.11.2000 по 18.03.2009 в митних органах на посадах на яких присвоєні персональні чи спеціальні звання.

Отже підставою для відмови у переведенні позивачки на пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про державну службу» як зазначено в рішенні відповідача є відсутність стажу державної служби передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ, при цьому відповідач не врахував ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи ОСОБА_1 з 20.11.1995 по 26.07.1999 та з 02.11.2000 по 18.03.2009.

З досліджених матеріалів справи, а саме трудової книжки ОСОБА_1 від 02.09.1981 року серії НОМЕР_1 судом встановлено, що позивачка в період:

- з 20.11.1995 по 25.11.1999 працювала в Тарутинській державній податковій інспекції на посаді податкового інспектора відділу аудиту юридичних осіб управління аудиту та 20.11.1995 року у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 559 позивачці присвоєно персональне звання «інспектор податкової служби ІІІ рангу»;

- з 26.11.1996 по 09.09.1998 працювала в Державній податковій адміністрації в Тарутинському районі на посаді старшого податкового інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб;

- з 10.09.1998 по 26.07.1999 працювала в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції на посадах державного податкового інспектора та старшого державного податкового інспектора (з 15.01.1999) відділу документальних перевірок юридичних осіб та 01.12.1998 року у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 559 позивачці присвоєно персональне звання «інспектор податкової служби ІІ рангу»;

- з 02.11.2000 по 18.03.2009 працювала в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції на посадах старшого державного податкового інспектора та головного державного податкового інспектора у різних відділах, та 01.02.2007 року позивачці присвоєно спеціальне звання «інспектор податкової служби І рангу».

Положеннями п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

В п.1.1 ПК України зазначено, що державна податкова справа - сфера діяльності контролюючих органів, передбачена Податковим кодексом і іншими актами законодавства України, спрямована на формування і реалізацію державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів.

Згідно зі ст. 41.1 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні орган.

Відповідно до норм, закріплених у Податковому кодексі України - посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначає Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

В ст. 1 Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження. Регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

З перерахунку пенсії позивачки вбачається що страховий стаж ОСОБА_1 становить 42 років 9 місяців 10 днів.

З записів (з № 11) в трудовій книжці позивачки вбачається, що вона з 17.06.1994 по 26.07.1999 та з 02.11.2000 по 18.03.2009 працювала на посадах в органах державної податкової служби, а з 19.03.2009 до 22.02.2023 працювала в органах Державної казначейської служби України.

При прийнятті рішення, суд враховує, що Верховний Суд України сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року у справі № 21-275а13 зазначив, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону № 509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Зважаючи на те, що цей висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, сформульований за результатами розгляду справи, фактичні обставини в якій є подібними до обставин, встановлених у справі, що розглядається, спір також стосується зарахування до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, суд приходить до висновку, що з урахуванням також Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах повинен бути зарахований до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Аналогічний підхід застосування наведених норм права висловлений Верховним Судом, у постанові від 18 березня 2021 року по справі № 500/5183/17.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до стажу державної служби перебування позивачки на посаді в органах податкової служби, який безпідставно не враховано Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області в рішенні від 18.10.2023 № 14 під час вирішення питання про переведення позивачки на інший вид пенсійного забезпечення.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що до стажу роботи позивачки на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців повинні бути зараховані періоди роботи державного службовця:

- з 17.06.1994 по 19.11.1995 на посаді державного податкового інспектора відділу аудиту юридичних осіб управління аудиту Тарутинської державної податкової інспекції;

- з 20.11.1995 по 25.11.1999 працювала в Тарутинській державній податковій інспекції на посаді податкового інспектора відділу аудиту юридичних осіб управління аудиту та 20.11.1995 року у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 559 позивачці присвоєно персональне звання «інспектор податкової служби ІІІ рангу»;

- з 26.11.1996 по 09.09.1998 працювала в Державній податковій адміністрації в Тарутинському районі на посаді старшого податкового інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб;

- з 10.09.1998 по 26.07.1999 працювала в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції на посадах державного податкового інспектора та старшого державного податкового інспектора (з 15.01.1999) відділу документальних перевірок юридичних осіб та 01.12.1998 року у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 559 позивачці присвоєно персональне звання «інспектор податкової служби ІІ рангу»;

- з 02.11.2000 по 18.03.2009 працювала в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції на посадах старшого державного податкового інспектора та головного державного податкового інспектора у різних відділах, та 01.02.2007 року позивачці присвоєно спеціальне звання «інспектор податкової служби І рангу»;

- з 19.03.2009 по 01.05.2016 на посаді начальника управління Державного казначейства у Тарутинському районі ГУ ДКУ в Одеській області.

Отже станом на 01.05.2016 року стаж державної служби позивачки становив 20 років 7 місяців 9 днів.

Відтак, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, суд дійшов висновку, що позивачка має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

З врахуванням встановленого періоду стаж державної служби позивачки станом на 01.05.2016, а саме більше 20 років, а також, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, суд дійшов висновку, що рішення пенсійного органу №14 від 18.10.2023 року про відмову у переведенні позивача з одного виду пенсії на інший, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог зобов`язального характеру, як способі відновлення прав позивача, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зважаючи на встановлені судом обставини, щодо скасування рішення пенсійного органу №14 від 18.10.2023 року з метою належного та ефективного захисту прав позивача, з урахуванням положень ч.2 ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи:

- з 20.11.1995 по 25.11.1999 в Тарутинській державній податковій інспекції;

- з 26.11.1996 по 09.09.1998 в Державній податковій адміністрації в Тарутинському районі;

- з 10.09.1998 по 26.07.1999 в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції;

- з 02.11.2000 по 18.03.2009 в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення).

Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Водночас, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі "Джорджевич проти Хорватії" (Djordjevic v Croatia), №41526/10, пункт 101; рішення у справі "Ван Остервійк проти Бельгії" (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що право має бути захищено у такий спосіб, що відповідає змісту права, зокрема в постанові від 01.10.2019 у справі №910/3907/18.

Поновлення прав позивача буде ефективним виключно у разі вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій.

За наявного правового регулювання та зважаючи на встановлені судом обставини, з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивачки зобов`язального характеру шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсійного забезпечення із пенсії по інвалідності II групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV на пенсію по інвалідності II групи відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, починаючи з дня звернення - з 23.02.2023 року та здійснити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 з 23.02.2023 року відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, з урахуванням вже виплачених сум.

Щодо вимог позивачки про зобов`язання відповідача призначити відсотковий розмір пенсії 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідках Управління Державної казначейської служби України у Тарутинському районі Одеської області від 23.02.2023 № 01-72-11/114 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), суд зазначає таке.

Ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на переведення з пенсійного забезпечення із пенсії по інвалідності II групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV на пенсію по інвалідності II групи відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Відповідно питання щодо розміру пенсії 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідках Управління Державної казначейської служби України у Тарутинському районі Одеської області від 23.02.2023 № 01-72-11/114 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, повинне вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на переведення на інший вид пенсії.

Судовому захисту підлягають лише порушені права та інтереси особи. Під час розгляду даної адміністративної справи судом не встановлено, що відповідачем порушено права позивачки, щодо відсоткового розміру пенсії чи його неврахування, отже зазначені вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись вимогами ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №14 від 18.10.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи:

- з 20.11.1995 по 25.11.1999 в Тарутинській державній податковій інспекції;

- з 26.11.1996 по 09.09.1998 в Державній податковій адміністрації в Тарутинському районі;

- з 10.09.1998 по 26.07.1999 в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції;

- з 02.11.2000 по 18.03.2009 в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції, згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 від 02.09.1981 року серії НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності II групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV на пенсію по інвалідності II групи відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, починаючи з дня звернення - з 23.02.2023 року та здійснити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 з 23.02.2023 року відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, з урахуванням вже виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83 м. Одеса, 65107, ).

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ).

Суддя О.А. Вовченко