Справа № 420/20058/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за листопад 2022 року та період з січня по квітень 2023 року включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за листопад 2022 року та період з січня по квітень 2023 року включно;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за листопад 2022 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за листопад 2022 року.

23.10.2023 року суд відповідно до ухвали перейшов до розгляду справи у загальному провадженні та призначив підготовче судове засідання у зв`язку з необхідністю витребування доказів, документів та відзиву.

14.11.2023 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

Сторони подали заяву про розгляд справи без їх участі у письмовому провадженні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що проходить військову службу у період дії воєнного стану у складі військової частини НОМЕР_1 , під час якої отримав двічі поранення та перебував на лікуванні у жовтні та листопаді 2022 року. Не отримав підвищену додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн, за листопад 2022 року за вживання спиртних напоїв. Крім того, не була виплачена винагорода 30 000 грн. за січень 2023 року у зв`язку з відмовою виконувати бойовий наказ; за лютий 2023 року у зв`язку з відсутністю рапорту командира підрозділу; за березень 2023 року - у зв`язку з відмовою виконувати бойовий наказ; за квітень 2023 року у зв`язку із самовільним залишенням військової частини. Обґрунтуванням невиплати стало посилання на окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, яким передбачені такі міри стягнення. Окреме доручення не є наказом, не є регуляторним актом, не зареєстроване у встановлено законом порядку, а тому не може застосовуватись при вирішенні питання щодо виплати чи невиплати додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ № 168. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що позивач правомірно був позбавлений додаткової винагороди у зв`язку із вживанням спиртних напоїв, відмовою виконувати бойовий наказ та у зв`язку із самовільним залишенням військової частини.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_1 з 24.05.2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

27.10.2022 р під час проходження служби ОСОБА_1 неодноразово отримував поранення під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми від 11.06.2023 № 4650. (а.с.32)

07.11.2022 р., відповідно до довідки про обставини травми від 11.06.2023 № 4651 та протягом листопада проходив стаціонарне лікування.

Відповідно до довідки про доходи від 15.06.2023 року №4007/13/1080, яка видана на в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у листопаді 2022 року виплачено 7515,44 грн, у січні 5696,24 грн, у лютому 20476,9 грн., за березень 0 грн., квітень 0 грн., що на думку позивача підтверджує не нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 р. за проходження військової служби на період дії військового стану у розмірі 30 000 гривень за період з січня по квітень 2023 року. У цій довідці зазначено, що виплата за березень та квітень 2023 року не здійснювались у зв`язку із самовільним залишенням військової частини ( наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 107 від 17.04.2023 року. (а.с.66)

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 2540 від 25.11.2022 року за перебування на службі в стані алкогольного сп`яніння на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення догана, а наказом №2675 від 05.12.2022 року наказано не виплачувати додатковому винагороду ОСОБА_1 у зв`язку з вживанням спиртних напоїв. (а.с. 109-110, 114)

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №547 від 05.02.2023 року наказано не виплачувати додатковому винагороду ОСОБА_1 за січень у зв`язку з невиконанням наказу командира. (а.с.107-108)

Відповідно додатку до наказу командира в/ч НОМЕР_1 грошова винагорода за березень 2023 року не виплачувалась ОСОБА_1 у зв`язку з відмовою від виконання бойового наказу командира. (а.с.111-112)

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №107 від 17.04.2023 року ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив розташування військової частини (а.с. 113)

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 07.04.2023 року №1017 проведено 07.04.2023 року медичний огляд ОСОБА_1 та визнано таким, що він придатний до військової служби. (а.с.144)

У цій справі спірним питанням є невиплати позивачу грошового забезпечення за листопад під час лікування у сумі 100 000 грн., а також за січень-квітень 2023 року у зв`язку з порушенням дисципліни у розмірі 30 000 грн. При цьому позивачу відомі підстави та причини не виплати додаткової грошової винагороди. Факти вживання спиртних напоїв та відмови від виконання наказу командира позивач не спростовує, а лише посилається на те, що окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 не є наказом, не є регуляторним актом, не зареєстроване у встановлено законом порядку, а тому не може застосовуватись при вирішенні питання щодо виплати чи невиплати додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ № 168.

Позиція відповідача є протилежною щодо застосування вказаного окремого доручення та підстав невиплати додаткової винагороди.

Спірні правовідносини врегульовані наступними приписами законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Положеннями абз.1 ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 року (далі - Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, (далі - Порядок №260).

Згідно з п. 2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Положеннями п. 17 Порядку №260 визначено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до цього часу.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).

Згідно з п. 1 та 2-1 Постанови №168 встановлено, зокрема, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Підстави виплати вказаного вище щомісячного додаткового виду грошового забезпечення визначені окремим дорученням Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року (надалі - Окреме доручення), яке згідно з п. 13 реалізується з 01.06.2022 року.

Враховуючи положення частини 4 статті 9 Закону №2011, пункту 17 Порядку № 260, а також п. 2-1 ПКМУ № 168, підстави та умови виплати грошового забезпечення можуть визначатися Міністром оборони України. Тому вказане вище Окреме доручення підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Наказом МО України № 44 від 25.01.2023 року (зареєстрований в МЮУ 30.01.2023р.) затверджені Зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (Порядок №260), яким доповнено порядок новим розділом «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» в який увійшли положення Постанови КМУ №168 щодо порядку та умов виплати додаткової винагороди 30 000 та 100 000 грн., інших виплат.

Відповідно до п. 14 Розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які:

самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);

усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);

відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією,- за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;

добровільно здалися в полон,- з дня з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, оголошеного наказом командира (начальника);

навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення до самогубства, встановленого судом),- за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;

Зазначене не стосується військовослужбовців, визначених в абзацах другому - шостому цього пункту, які протягом поточного місяця:

захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні;

загинули (померли) внаслідок отриманих поранень, травм або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.

Виходячи з вищенаведених приписів діючого законодавства, які прийняті в порядку та у спосіб передбачений законом, є зареєстрованими в Міністерстві юстиції України, не визнані такими, що не відповідають Конституції України, суд відхиляє обґрунтування позивача щодо неможливості застосування цих нормативних актів при позбавленні ОСОБА_1 додаткової винагороди.

Як встановлено судом за листопад 2022 року грошова винагорода позивачу не виплачувалась за перебування на службі в стані алкогольного сп`яніння, за що на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення догана, а наказом №2675 від 05.12.2022 року наказано не виплачувати додатковому винагороду ОСОБА_1 у зв`язку з вживанням спиртних напоїв. (а.с. 109, 110, 114)

У січні та березні відповідно до наказів командира в/ч НОМЕР_1 не виплачувалась додаткова винагорода ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням наказу командира.

Додаткова винагорода за квітень 2023 року не нарахована згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 17.04.2023 року за самовільне залишення військової частини. (а.с.113)

Суд зазначає, що по кожному факту порушення дисципліни позивачем, військовою частиною проводились службові розслідування, які були передували прийняттю вищенаведених наказів та якими підтверджено вчинення дисциплінарних проступків.

Накази про встановлення дисциплінарних проступків позивачем не оскаржувались і в установленому порядку не визнані протиправними. Вони є такими, що прийняті у відповідності до вищенаведеного Порядку № 260.

Що стосується невиплати грошового забезпечення позивачу за лютий 2023 року, то як слідує з листа в/ч НОМЕР_2 яка здійснює виплати (за місцем штатної служби військовослужбовців), додаткова винагорода ОСОБА_1 не нараховувалась у зв`язку з відсутністю рапорту командира підрозділу. (а.с.20)

Суд зазначає, що рапорт командира підрозділу є обов`язковою умовою для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та включення військовослужбовця в перелік осіб. яким відповідно до наказу командира військової частини виплачується додаткова винагорода., що передбачено п. 4, 5 Розділу XXXIV Порядку №260.

Позивач не надав суду жодних доказів, щодо його участі у бойових діях саме у лютому 2023 року і взагалі не зазначає про це у позовній заяві. В той же час, відповідно до довідки про доходи (а.с. 66) за лютий 2023 року ОСОБА_1 виплачено 20476,97 гривень.

Вивчивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, дослідивши письмові докази надані сторонами та враховуючи приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 1. ст. 77 КАС України позивачем не доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

В той же час, відповідач надав суду належні та допустимі докази, виклав правові обґрунтування правомірності прийнятого рішення, яке на думку суду відповідає вимогам зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.

.