Справа № 580/5754/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Кульчицький С.О. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року Справа № 580/5754/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Черкаській області

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - Відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо невстановлення, ненарахування та невиплати їй надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15 відсотків від посадового окладу за період служби з 10.02.2017 до 12.10.2017;

- зобов`язати Відповідача встановити, нарахувати та виплатити Позивачці надбавку за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15 відсотків від посадового окладу за період служби з 10.02.2017 до 12.10.2017.

В обґрунтування позовних вимог Позивачка зазначила, що, при її звільненні зі служби в поліції,Відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті їй надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 10.02.2017 по 12.10.2021, зважаючи на те, що Позивачка під час проходження служби у зазначений період мала доступ до державної таємниці, тому й має право на встановлення їй відповідної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.

2. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачка мала допуск до державної таємниці, а характер її роботи передбачав роботу по забезпеченню режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а отже є підставою для отримання Позивачкою надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.

Окремо суд зазначив, що у випадку відсутності факту постійної роботи Позивачки з відомостями, що становлять державну таємницю, поняття "постійно" не залежить від кількості виготовлених такою особою документів або часу витраченого на роботу з такими документами та інформацією, а головним критерієм в такому випадку є наявність відповідного допуску до державної таємниці та практична реалізація права на такий допуск відповідно до функціональних обов`язків посадовою особою.

Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3000,00 гривень.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, стверджуючи, що відносно Позивачки не надходили мотивовані рапорти щодо роботи останньої з документами в умовах режимних обмежень та накази керівника про встановлення та виплату надбавки, рапорт керівника структурного підрозділу, письмові погодження з режимно-секретним підрозділом відповідного органу не видавалися, тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Окрім того, Апелянт зазначив, що Позивачкою, в період проходження служби, не порушувалося питання щодо встановлення їй надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, а після її звільнення зі служби, у Відповідача відсутні підстави для встановлення такої надбавки.

Апелянт також вказав на порушення судом норм процесуального права, яке полягає в тому, що суд першої інстанції не розглянув його клопотання про залишення позову без розгляду у зв?язку з пропуском Позивачкою строку звернення до суду.

При цьому, Апелянт у своїй скарзі наполягає на тому, що Позивачка пропустила строк звернення до суду з цим позовом, оскільки вона була звільнена з поліції 13.10.2017, підпис в грошовому атестаті про те, що відомості про складові її грошового забезпечення зазначено правильно поставила - 19.04.2018, а звернулася до суду лише - 06.07.2023, тобто більше ніж через шість років.

Також Апелянт оскаржує висновки суду про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки договір про надання правничої допомоги від 21.06.2023 не містить порядку обчислення погодинної оплати за роботу адвоката. Також, договір про надання правової допомоги, додаток до договору №1 від 21.06.2023 та квитанція до прибуткового касового ордера не містять даних, що судові витрати понесені саме з розглядом справи №580/5754/23, проте суд першої інстанції не надав жодної оцінки щодо вказаної обставини.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 та від 26.12.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

5. 28.12.2023 від Позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наполягаючи на тому, що вона не порушила строку звернення до суду з цим позовом, оскільки дізналася про порушення свого права лише 03.02.2023, коли отримала копію своєї пенсійної справи у відповідь на запит до ГУ ПФУ в Черкаській області. Зазначає, що звернулася до суду у строк встановлений КАС України.

Окрім того, Позивачка вважає помилковим посилання Відповідача на постанови ВС від 11.02.2021 у справі №240/532/20, 380/693/20, №825/742/16 та у постанові від 28.06.2023 у справі №560/11489/22, адже у них Верховним Судом сформовану правову позицію щодо вирішення публічно-правового спору у правовідносинах щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

Також Позивачка вважає необґрунтованими доводи Апелянта щодо недоведеності понесених нею витрат на правничу допомогу.

6. 05.03.2024 від Позивачки надійшли додаткові письмові пояснення щодо дотримання нею строку звернення до суду з позовною заявою.

7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

8. Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходила службу в Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області з 10.02.2017 по 13.10.2017.

Так, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 10.02.2017 № 60 о/с ОСОБА_1 призначена оперуповноваженим відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Черкаській області (а. с. 9).

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 24.02.2017 № 70 о/с Позивачка призначена старшим інспектором з режиму секретності управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Черкаській області (а. с. 10).

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 13.10.2017 № 274 о/с Позивачка звільнена зі служби в поліції за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (а. с. 11).

З грошового атестату № 174 вбачається, що Позивачці до 02.01.2017 була встановлена надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% (а. с. 12).

З грошового атестату № 50 вбачається, що ОСОБА_1 не була встановлена надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15%. У 2018 році Позивачка підписала грошовий атестат, підтвердивши, що відомості зазначені в атестаті, вважає правильними.

При цьому, судом встановлено, що під час проходження служби в поліції Позивачка мала допуск до державної таємниці за формою «два» на підставі розпорядження Управління Служби безпеки України УСБУ в Черкаській області від 15.02.2014 №20/Д, що суд встановив із листа ГУНП в Черкаській області від 26.05.2023 №13/К-112 (а. с. 13).

Також листом від 26.05.2023 №13/К-112 Відповідач на звернення Позивачки від 12.05.2023 повідомив останню про те, що надбавку за службу в умовах режимних обмежень під час проходження позивачем служби в управлінні протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Черкаській області не було встановлено в зв`язку з відсутністю необхідних документів, визначених законодавством (а. с. 13).

Відповідач, листом від 13.06.2023 №13/К-130, надав Позивачці на її звернення від 31.05.2023 відповідь про те, що відповідно до документів управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - УПН ГУНП), які перебувають на архівному зберіганні в відділі режиму та технічного захисту інформації ГУНП в Черкаській області, встановлено, що згідно акта передачі-приймання матеріальних носіїв секретної інформації (далі - МНСІ) від Управління з обслуговування Вінницької, Черкаської та Кіровоградської областей ДПН НП України до УПН ГУНП в Черкаській області від 27.02.2017 № 4дск/40/4у-2017 старшим інспектором з режиму секретності УПН ГУНП в Черкаській області (ОСОБА_1) прийнято 16 МНСІ з грифом секретності «цілком таємно» та 84 МНСІ з грифом секретності «таємно». В номенклатурних справах УПН ГУНП в Черкаській області інв.№ 115 та № 159дск встановлено, що в 2017 році Позивачка брала участь (член комісії) з розсекречування та знищення МНСІ. Згідно записів в пакетно-контрольному журналі УПН ГУНП в Черкаській області інв.№ 10 в період з 16.02.2017 по 12.10.2017 Позивачка отримала 36 пакетів з грифом секретності «цілком таємно» та 178 пакетів з грифом секретності «таємно» (а. с. 14).

Також, на свій запит до ГУ ПФУ в Черкаській області Позивачка отримала відповідь від 03.02.2023 року та документи своєї пенсійної справи, з яких вбачається, що надбавка в розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень не була включена до її пенсійного забезпечення.

Позивачка звернулась до Відповідача із заявою, у якій просила включити до грошового атестату надбавку за службу в умовах режимних обмежень на підставі Порядку та умов виплати грошового забезпечення.

На вказане звернення, Позивачка 26.05.2023 року Nє13/K-112 отримала відповідь від Відповідача , в яеому зазначалося, що надбавку за службу в умовах режимних обмежень під час проходження нею служби в Управлінні протидії наркозлочинності ГУНП в Черкаській області не було встановлено у зв?язку з відсутністю необхідних документів визначених законодавством.

9. Позивачка, вважаючи протиправними такі дії Відповідача, а своє право порушеним, звернулася до суду з цим позовом.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року №3855-XII (далі - Закон №3855-XII), Положенням про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №414 (далі - Положення № 414), Порядком та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Статтею 1 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року №3855-XII (далі - Закон №3855-XII) визначено, що державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою; допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації.

Відповідно до ч.1 статті 22 Закону №3855-XII залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 10 років; для форми 3 - 15 років.

Частиною 2 статті 22 Закону № 3855-ХІІ вказано, що допуск до державної таємниці із ступенями секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно" надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.

Згідно ч. 4 статті 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці керівникові органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації надається наказом чи письмовим розпорядженням посадової особи, що призначає його на посаду, а у разі, коли орган державної влади, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація не підпорядкована іншому органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємству, установі, організації або не належить до сфери їх управління, допуск до державної таємниці надається зазначеному керівникові наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, яка є замовником робіт, пов`язаних з державною таємницею. Керівникам центральних органів виконавчої влади, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України, допуск до державної таємниці надається розпорядженням Кабінету Міністрів України.

Надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю (ч. 7 статті 22 Закону №3855-ХІІ).

Статтею 30 Закону №3855-XII визначено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Положення № 414 визначено, що особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Відповідно до п.5 Положення №414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно п.6 Положення №414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Абзацами 10, 11 Порядку № 260 передбачено, що надбавка за службу в умовах режимних обмежень установлюється поліцейським за займаною посадою наказом по особовому складу на підставі мотивованих рапортів керівників структурних підрозділів відповідного органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу. Надбавка за службу в умовах режимних обмежень виплачується поліцейським з дня призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад, що підлягають оформленню на допуск до державної таємниці, але не раніше дня оформлення допуску до державної таємниці.

Висновки суду апеляційної інстанції.

9. Отже, необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці, а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи, з огляду на поставлені завдання, передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видає відповідний розпорядчий документ.

Факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці.

10. Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 січня 2021 року по справі №240/229/20, від 25.04.2018 по справі №802/74/15-а, від 27.05.2020 по справі №806/2056/18.

11. Як вбачається з матеріалів справи, характер роботи Позивачки передбачав роботу по забезпеченню режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці.

12. Робота ОСОБА_1 з такими документами у період з 16.02.2017 по 12.10.2017 підтверджується, зокрема, листом Відповідача від 13.06.2023 №13/к-130 /т.1 а.с.14/.

13. Доводи Апелянта про те, що відносно Позивачки не надходили мотивовані рапорти щодо роботи останньої з документами в умовах режимних обмежень та накази керівника про встановлення та виплату надбавки, рапорт керівника структурного підрозділу, письмові погодження з режимно-секретним підрозділом відповідного органу не видавалися, не тільки не переконують колегію суддів в обгрунтованості доводів апеляційної скарги, а й додатково свідчать про порушення прав Позивачки.

14. Твердження Апелянта про те, що Позивачкою, в період проходження служби, не порушувалося питання щодо встановлення їй надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки матеріалами справи, а саме грошовим атестатом №174/т.1 а.с.12/, підтверджується, що включно до 02.01.2017, вона отримувала таку надбавку.

15. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для отримання Позивачкою надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.

Щодо строку звернення до суду з цим позовом

16. Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо пропуску Позивачкою строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Апелянт у своїй скарзі зазначає, що Позивачка була звільнена з поліції 13.10.2017, підпис в грошовому атестаті про те, що відомості про складові її грошового забезпечення зазначено правильно поставила - 19.04.2018, а звернулася до суду лише - 06.07.2023, тобто більше ніж через шість років, що свідчить про пропуск строку звернення до суду з цим позовом.

17. Колегія суддів погоджується з доводами Апелянта про те, що строк позовної давності варто рахувати з 19.04.2018, оскільки саме в цей день Позивачка ознайомилася з грошовим атестатом, де було зазначено, що надбавка за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15 відсотків від посадового окладу за період служби з 10.02.2017 до 12.10.2017 не встановлювалася.

18. Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

19. Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, апеляційний суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п?ятою статті 122 КАС України.

20. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

21. Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

22. Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21.

23. Разом з тим, Суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

24. Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 25.04.2023 у справі №380/15245/22.

25. При цьому, колегія суддів встановила, що позов ОСОБА_1 зареєстрований судом 06.07.2023, тобто на шостий день після закінчення дії карантину, що, з урахування викладеного вище, свідчить про дотримання нею строку звернення до суду, визначеного КЗпП України.

26. Твердження Апелянта про порушення судом норм процесуального права, яке полягає в тому, що суд першої інстанції не розглянув його клопотання про залишення позову без розгляду у зв?язку з пропуском Позивачкою строку звернення до суду, колегія суддів приймає до уваги, однак зазначає, що нормою частини другої статті 317 КАС встановлено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Втім, з огляду на викладене вище, таких обставин судом апеляційної інстанції не встановлено.

Щодо витрат на правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції.

27. Окремо Апелянт оскаржує висновки суду про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. З цих підстав колегія суддів зазначає наступе.

28. Так, витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

29. Разом з тим, апеляційний суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

30. Перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів звертає увагу на те, що понесені Позивачем витрати на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в загальному розмірі 3000,00 грн складаються з консультації при зверненні за правовою допомогою, аналізу законодавства, узгодження правової позиції (1 година) - 1 000 грн; складання процесуальних документів, друк та виготовлення копій, додатків до неї, направлення до суду (2 години) - 2 000 грн, що відповідає вартості надання послуг адвоката, погодженої сторонами в додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 21.06.2023.

31. Апеляційний суд, дослідивши доводи Позивачки і проаналізувавши всі відповідні документи в їх сукупності, вважає, що такі витрати на правничу допомогу є співмірними з обсягом виконаних адвокатом робіт.

32. При цьому, судова колегія враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 02.06.2022 у справі № 160/6899/20, про те, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

33. Доводи Апелянта про те, що у договорі про надання правової допомоги відсутні умови щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, а саме умов щодо порядчу обчислення погодинної оплати роботи, що виконується адвокатом, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі умови визначені додатком №1 до договору про надання правової допомоги.

34. Твердження Апелянта про те, що договір про надання правової допомоги, додаток до договору № 1 від 21.06.2023 та квитанція до прибуткового касового ордера не містять даних, що судові витрати понесені саме з розглядом справи №580/5754/23, судова колегія вважає необґрунтованими і до уваги не приймає, оскільки лише після виконання робіт по підготовці адвокатом позову, його реєстрації в канцелярії суду, справі присвоюється індивідуальний номер.

35. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду пршої інстанції про обґрунтованість заявлених Позивачкою витрат на правову допомогу та необхідність їх стягнення на її користь з Відповідача.

Щодо витрат на правничу допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

36. Разом із відзивом Позивачка подала клопотання про стягненя на її користь з Відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн, понесені нею під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

37. Так, як убачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги від 27.12.2023 /т.1 а.с.113/.

38. З додатку № 1 до договору/т.1 а.с.112/ та акту приймання-передачі наданих послуг №1 /т.1 а.с. 111/ вбачається, що обумовлений гонорар складає 2 000 грн за 2 години, витрачені на підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі №580/5754/23.

39. Разом з тим, під час апеляційного провадження у цій справі, адвокатом Левченко М.А. також були підготовані та надані додаткові письмові пояснення.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 27.12.2023 /т.1 а.с. 110/ Позивачка оплатила за надання правової допомоги адвокату 2000,00 грн.

40. З урахуванням усього викладеного вище, а також враховуючи складність справи, обсяг процесуальних документів, складених адвокатом, обсяг наданої Позивачці правничої допомоги під час розгляду цієї справи, колегія суддів приходить до висновку, що сплачена нею сума у розмірі 2000,00 грн є належним і співмірним розміром судових витрат, які підлягають відшкодуванню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

41. Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

42. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

43. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

44. Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Черкаській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року - без змін.

45. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року - без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області (18036, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, ).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 12 березня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк