Справа № 260/10612/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2024 року м. Ужгород№ 260/10612/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківська область, 61000, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідачі), яким просить суд:

1) визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо прийняття Рішення про відмову в призначенні пенсії за віком та не зарахуванні в стаж роботи - неправомірними;

2) скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №64 від 09.10.2023 року;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області переглянути подану заяву від 02.10.2022 року та зарахувати до стажу роботи період роботи, а саме:

- з 01.09.1976 року по 21.07.1977 року в Ужгородському фанерно-меблевому комбінаті ім. Борканюка (записи в трудовій книжці під номером 1 та 2 відповідно);

- з 25.07.1977 року по 21.03.1979 року в ПМК-17 комбінату «Укрсовхозвинстрой» (записи в трудовій книжці під номер 3 та 4 відповідно);

- з 01.04.1979 року по 15.10.1984 року у Перечинському лісохімкомбінаті (записи в трудовій книжці під номер 5 та 6 відповідно);

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити пенсію за віком з моменту набуття права, а саме з 18 жовтня 2023 року, тобто з моменту досягнення 63 річного віку;

5) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1073.60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним, що 02 жовтня 2023 року ОСОБА_2 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою №1402 про призначення пенсії за віком. До заяви позивачем було додано всі необхідні документи.

12 жовтня 2023 року листом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за вих. № 0700-0201-8/56768, повідомило ОСОБА_1 , що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято Рішення №64 від 09 жовтня 2023 року про відмову у призначенні пенсії. Згідно вказаного рішення зараховано до стажу роботи 14 років 07 місяців 22 дні. При цьому, попередньо позивач зверталася за призначенням пенсії при настанні 60- річного віку, а саме у 2020 році. Рішенням про відмову у призначенні пенсії від 27 квітня 2020 року, зараховано до стажу роботи 22 роки 2 місяці 10 днів, та відповідно було повідомлено про те, що право на пенсію заявниця буде мати при настанні 63-річного віку. При зверненні в 63 роки, як вже йшлося вище саме із заявою від 02.10.2023 року, знову прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.

Оскаржуваним Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09 жовтня 2023 року за № 64, в призначенні пенсії за віком відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, не зарахувавши деякі періоди роботи. Такими своїми діями, відповідачі порушили права та законні інтереси ОСОБА_1 .. Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, а наведені в ньому доводи - помилковими, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області було скеровано на адресу суду письмовий відзив, згідно змісту якого вбачається наступне. 02 жовтня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності, вищезазначену заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. Так, 09 жовтня 2023 року останнім було прийнято оскаржуване рішення, яким відмовлено у призначенні пенсії, оскільки страховий стаж заявниці недостатній, а саме: становить 14 років 7 місяці 22 днів.

Так, у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу з 01 січня 2023 по 31 грудня 2023 - від 20 до 30 років. Також, у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 01 січня 2025 року по грудень 2025 року - від 15 до 22 років.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви:

- згідно наданих документів не взято до уваги вкладиш від 05.09.1976р. до трудової книжки, так як вкладиш без трудової книжки не дійсний;

- не зараховано до загального страхового стажу період з 04.01.1979 по 15.10.1984 згідно довідки №314 (без дати) так як велика розбіжність між датою прийняття на роботу та датою створення наказу на прийняття на роботу (можливо зарахувати після перевірки правильності та достовірності видачі довідки).

Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У зв`язку з вищенаведеним, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області просив відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

У подальшому представником Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області також скеровано до суду письмовий відзив згідно змісту якого відповідач 2 пояснив наступне.

Законодавцем встановлено два критерії щодо визначення права на призначення пенсії за віком, а саме: досягнення відповідного віку та наявність страхового стажу.

Відповідно до наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу, на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії: вік позивача (при необхідних 59 років 06 місяців) становить 62 роки, а страховий стаж (при необхідних 27 років) складає 14 років 7 місяці 22 днів.

До страхового стажу не зараховано: період з 04.01.1979р. по 15.10.1984р. згідно довідки № 314 (без дати) так як велика розбіжність між датою прийняття на роботу та датою створення наказу на прийняття на роботу (можливо зарахувати після перевірки правильності та достовірності видачі довідки).

Згідно наданих документів не взято до уваги вкладиш до трудової книжки від 05.09.1976р., так як вкладиш без трудової книжки не дійсний.

З урахуванням вищезазначеного, рішення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 64 від 09 жовтня 2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» винесене на підставі положень чинного законодавства, є правомірним та законним, а отже відсутні підстави для скасування такого рішення.

Враховуючи вказані вище положення чинного законодавства, винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення № 64 від 09 жовтня 2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є обґрунтованим, а вимоги позивача є безпідставними, такими, що суперечать нормам чинного законодавства, а отже не підлягають задоволенню. У зв`язку з вищезазначеним, представник відповідача 2 просив суд відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

Головним управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, на виконання вимог ухвали суду було скеровано матеріали відмовної пенсійної справи позивача.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2023 року ОСОБА_2 звернулася із заявою №1402 про призначення пенсії за віком. До заяви додано наступні документи: копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; копію паспорту серії НОМЕР_2 ; довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року, документи про надання статусу особи, яка проживає, працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; копію свідоцтва про народження; копію свідоцтва про шлюб; трудову книжку або інші документи про стаж.

Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, яким 09 жовтня 2023 року прийнято рішення за №64 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року за № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 ч. І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Спірні правовідносини в даній адміністративній справі виникли з приводу відмови органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно частини першої статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 20 до 30 років.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.2, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Водночас, відповідно до пункту 2.4, 2.13 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Так, згідно змісту оскаржуваного рішення органами Пенсійного фонду встановлено та відповідно зараховано ОСОБА_1 страхового стажу лише 14 років 07 місяців 22 дні.

Судом встановлено, що до стажу роботи позивача не включено практично всі періоди трудової діяльності, записи яких зроблено у вкладиші до трудової книжки, а саме періоди роботи:

- з 01.09.1976 року по 21.07.1977 року в Ужгородському фанерно-меблевому комбінаті ім. Борканюка (записи в трудовій книжці під номер 1 та 2 відповідно);

- з 25.07.1977 року по 21.03.1979 року в ПМК-17 комбінату «Укрсовхозвинстрой» (записи в трудовій книжці під номер 3 та 4 відповідно);

- з 01.04.1979 року по 15.10.1984 року у Перечинському лісохімкомбінаті (записи в трудовій книжці під номер 5 та 6 відповідно).

У трудовій книжці (вкладиші) ОСОБА_2 , заповненій 05.09.1976 року записи, які не зараховано відповідачем 2 до трудової діяльності підтверджуються довідками підприємств та архівними довідками. Окрім того, органи Пенсійного фонду вправі самі витребувати та перевіряти достовірність запису в трудовій книжці.

Періоди роботи, а саме період з 01.09.1976 року по 21.07.1977 року в Ужгородському фанерно-меблевому комбінаті ім. Борканюка підтверджується також Архівною довідкою №568/02-07 від 13.11.2023 року.

Період роботи з 01.04.1979 року по 15.10.1984 року у Перечинському лісохімкомбінаті підтверджується довідкою, виданою ТДВ «Перечинський лісотехнічний комбінат» вих. №350 від 29.09.2023р.

Період роботи з 25.07.1977 року по 21.03.1979 року в ПМК-17 комбінату «Укрсовхозвинстрой», запис у трудовій книжці записано чітко та розбірливо.

Тому, відповідно даний період роботи необхідно зарахувати по записам в трудовій книжці, оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудову діяльність.

Однак Пенсійним Фондом не зараховано дані періоди роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії, чим порушено конституційне право позивача на соціальне забезпечення.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане узгоджується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі Порядок).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (далі Інструкція №162) (що була чинна на момент видачі трудової книжки позивача).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У пункті 3 Порядку №637 зазначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державною соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Окрім того, Пунктом 13 Основних положень передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Згідно п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 23.07.1993 №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Положенням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

В трудовій книжці чітко зазначено всі періоди роботи, записи зроблено у відповідності до Інструкції ведення трудових книжок, однак відповідачем зараховано стаж лише вибірково.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Виявлені відповідачем недоліки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а.

Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 30 вересня 2021 року №300/860/17.

Також Верховний Суд у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а та від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні спору суд враховує, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

В ході розгляду даної адміністративної справи ГУ ПФУ в Харківській області, всупереч приписам частини другої статті 77 КАС України, також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у вкладиші трудової книжки ОСОБА_2 не відповідають дійсності.

Тому суд вважає оскаржене рішення №64 від 09 жовтня 2023 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а періоди роботи за вкладишем до трудової книжки ОСОБА_2 підлягають зарахуванню до страхового стажу останньої для встановлення права на пенсію за віком.

Враховуючи висновок суду про протиправність дій відповідача 2 та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, а також зважаючи на наявність необхідних документів, які в сукупності підтверджують право позивача на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд вважає, що зобов`язання призначити пенсію ОСОБА_2 буде належним та ефективним захистом прав особи.

Відповідно до п.1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

В силу вимог вищезазначеної статті, позивач досягла пенсійного віку (63 роки) 18 жовтня 2023 року, відтак саме з цієї дати набула права на призначення пенсії за віком.

Відповідно до частин другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частини першої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідачі, заперечуючи проти позову не довели, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд встановив, що при зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн., тому, враховуючи приписи статті 139 КАС України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача 2, протиправне рішення якого стало підставою для виникнення даного спору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківська область, 61000, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за № 64 від 09 жовтня 2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні періоди роботи: з 01 вересня 1976 року по 21 липня 1977 року в Ужгородському фанерно-меблевому комбінаті ім. Борканюка; з 25 липня 1977 року по 21 березня 1979 року в ПМК-17 комбінату «Укрсовхозвинстрой»; з 01 квітня 1979 року по 15 жовтня 1984 року у Перечинському лісохімкомбінаті.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію по віку починаючи з 18 жовтня 2023 року.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківська область, 61000, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець