Справа № 380/24177/23
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 рокусправа № 380/24177/23
м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування картки відмови і рішення про коригування митної вартості товарів,

установив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці з вимогами:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Львівської митниці Державної митної служби України № UA209170/2023/003052;

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900971/2 від 05.09.2023 року.

Крім того, позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці судовий збір у сумі 3757,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 10.08.2023 року між «CAMA DESIGN SP. Z O.O.-SP.K.» (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір № 03/2023/UA від 10.08.2023 року, за яким Продавець заявляє, що в рамках своєї підприємницької діяльності виготовляє та пропонує для продажу меблі для дому та установ, аксесуари для меблів та інші супутні товари.

23.08.2023 року ФОП ОСОБА_1 отримала від «CAMA Design» пакувальний лист № ЕХ /0007/08/23 із сімнадцятьма номенклатурними позиціями та укладено фактуру № ЕХ /0007/08/23 від 23.08.2023 року відповідно до якої здійснювалася поставка товару (меблів в асортиментів) на загальну фактурну вартість 8360,50 PLZ.

29.08.2023 року для переміщення товарів через митний кордон укладено з перевізником ФОП ОСОБА_2 договір № 29/08/2023/3 про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні згідно якого перевізник бере на себе зобов`язання доставити довірений йому вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на отримання цього вантажу, а замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

05.09.2023 року, з метою переміщення через митний кордон товару (меблів в асортиментів), позивачем було подано до Львівської митниці електронну митну декларацію № 23UA27U3 про декларування товару з відповідним пакетом документів, які підтверджують митну вартість товару.

05.09.2023 Львівська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900971/2 та виписала картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товарів № UA209170/2023/003052.

Позивач вважає, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару за ціною контракту, відповідають вимогам ст. 53 Митного Кодексу України, є належними та допустимими, та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей та їх дані піддаються обчисленню, що свідчить про неправомірність висновків митного органу про наявність будь-яких розбіжностей, а визначення митним органом митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення за другорядним методом (резервним) здійснено з порушенням вимог митного законодавства. Наголошує, що не беручи до уваги інформацію, яка зазначена у поданих документах, митниця зробила хибний висновок, що декларантом не подані документи, які потрібні для визначення митної вартості товару, тому Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість товару. Вказує, що рішення які оскаржуються не містять жодних пояснень, щодо зроблених контролюючим органом коригувань на обсяги партій ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, тощо.

Позивач зазначає, що митний орган не навів жодних правомірних обґрунтувань як підставу визначення митної вартості товару, що свідчить про порушення відповідачем вимог частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення, при цьому сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються на його припущеннях та документально не підтверджені. Також вказав, що під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які не мали розбіжностей, ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні та достовірні дані, що піддавалися обчисленню, підтверджували усі заявлені складові митної вартості імпортованого товару. Крім цього, при встановленні відсутності достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідно надати для підтвердження того чи іншого показника.

Таким чином, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

З урахуванням наведеного, просив позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, 07.11.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказав, що під час здійснення митного оформлення за митною декларацією № 23UA27U3 від 05.09.2023 було опрацьовано інформацію, що міститься у поданих до митного оформлення документах та було виявлено, що: - відповідно до п. 1.2 контракту від 10.08.2023 № 03/2023/UA вказано, що кількість, асортимент і вартість кожної партії товару, а також терміни оплати визначаються відповідно до рахунку-фактури, які відповідно до п. 2 цього контракту є його невід`ємною частиною. В рахунку-фактурі від 23.08.2023 № EX/0007/08/23 вказано що оплата повинна бути здійснена 30.08.2023. Проте декларантом не подано платіжних документів; - відповідно до положень Інкотермс - 2010, термін FCA (Free Carrier (... named place) Франко перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012р. за № 984/21296, у розділі Б «Складові митної вартості, гривень» зазначаються витрати (складові митної вартості), передбачені частиною десятою статті 58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості (страхування, навантаження) не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу.

Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.

Відповідно до частин 3-4 статті 53 Митного кодексу України митним органом надана вимога декларанту стосовно надання додаткових документів для підтвердження числових складових митної вартості товарів.

На вимогу митного органу декларантом надано: прайс-лист, ціни з мережі інтернет. Інших документів згідно вимоги не надано.

Разом з тим надані декларантом документи не містять інформації яка спростовує виявлені розбіжності.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнала заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Застосовано метод 2б (ст. 60 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД № UA209230/2023/91709 від 29.08.2023. Різниця платежів склала 18237,70 гривень.

Зважаючи на викладене, Львівська митниця вважає, що спірне рішення про коригування митної вартості товару прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного, просив відмовити у задоволенні позову.

13.11.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідачем у відзиві не зазначено та не спростовано те, що декларантом було подано всі наявні документи, що визначає ч. 2 ст. 53 Митного кодексу. На переконання товариства, митниця була зобов`язана зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Вважає позовні вимоги обґрунтованими, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 23.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 12.03.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець.

10 серпня 2023 року між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та компанією CAMA DESIGN SP.Z.O.O.-SP.K. (Продавець) укладено договір № 03/2023/UA відповідно до якого Продавець заявляє що в рамках своєї підприємницької діяльності виготовляє та пропонує для продажу меблі для дому та установ, аксесуари до меблів та інші супутні товари у подальшому іменоване «Товар». Кількість, асортимент і вартість кожної партії товару, а також терміни оплати визначаються відповідно до рахунку-фактури.

Відповідно до п. 2.2. Договору № 03/2023/UA від 10.08.2023 року ціни товару визначаються шляхом переговорів. Остаточні ціни на товар встановлюються в рахунках-фактурі, якій є невід`ємною частиною контракту.

ФОП ОСОБА_1 отримала від CAMA DESIGN SP.Z.O.O.-SP.K. пакувальний лист № ЕХ/0007/08/23 від 23.08.2023 року із сімнадцятьма номенклатурними позиціями.

23 серпня 2023 року CAMA DESIGN SP.Z.O.O.-SP.K. виписав ФОП ОСОБА_1 комерційний інвойс (фактуру) № ЕХ /0007/08/23 про відвантаження товарів: меблів в асортиментів на загальну вартість 8360,50 PLZ.

29 серпня 2023 року між ФОП ОСОБА_2 (Перевізник) та ФОП ОСОБА_3 (Замовник) укладено договір про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні № 29/08/2023/3, відповідно до якого Перевізник бере на себе зобов`язання доставити довірений йому вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на отримання цього вантажу (одержувачеві), а Замовник, зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. В межах даного договору Перевізник може за плату і за рахунок Замовника виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до п. 4.4. Договору про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні № 29/08/2023/3 від 29.08.2023 року оплата послуг Перевізника здійснюється Замовником на розрахунковий рахунок Перевізника на підставі належним чином оформлених оригіналу або ксерокопії товарно-транспортних документів (CMR) з відповідними відмітками про одержання вантажу і оригіналів рахунку, акту виконаних робіт, податкової накладної на протязі 10 (десяти) календарних днів з дати направлення вищевказаних документів на адресу Замовника, вказаного Замовником у Договорі.

29 серпня 2023 року ФОП ОСОБА_1 складена заявка № 3 до договору № 29/08/2023/3 на перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до якої ФОП ОСОБА_2 здійснено перевезення з Brodnica (Республіка Польща) до Червоноград (Україна).

04 вересня 2023 року ФОП ОСОБА_2 виписала ФОП ОСОБА_1 рахунок-фактуру № 157 для оплати наданих транспортних послуг за перевезення товару.

Згідно із міжнародної товарно-транспортної накладної CMR від 30.08.2023 товари були доставлені в Україну.

З метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару, уповноваженим представником позивача 05.09.2023 подано митну декларацію № 23UA27U3 разом з пакетом документів, які підтверджують митну вартість товару, а саме: - пакувальний лист (Packing list) № б/н від 23.08.2023; - рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № ЕХ/0007/08/23 від 23.08.2023; - автотранспортна накладна (Road consignment note) № б/н від 30.08.2023; - декларація про походження товару (Declaration of origin) № ЕХ/0007/08/23 від 23.08.2023; - рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 157 від 04.09.2023; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 03/2023/UA від 10.08.2023; - доповнення до внутрішнього договору (контракту) № 3 від 29.08.2023; - договір про надання послуг митного брокера № 50 від 08.08.2023; - договір (контракт) про перевезення № 29/08/2023/3 від 20.08.2023; - інші некласифіковані документи: талон ЗМК від 05.09.2023; - копія митної декларації країни відправлення № 23PL301010E1202449 від 31.08.2023.

Надання зазначеного пакету документів Львівською митницею не заперечується.

Львівською митницею було складено повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Уповноваженою особою ФОП ОСОБА_1 листом № 1 від 05.09.2023 подано додаткові документи, а саме: - прайс лист постачальника Cennik 2023 PLN від 22.05.2023; - скріншоти з сайту виробника. В листі також зазначено, що оплата товару відповідно до пункту 10.1. контракту № 03/2023/UA від 10.08.2023 здійснюється протягом 60 днів з моменту отримання товару, тому банківську платіжку не має можливості надати. Страхування вантажу не проводилось.

05 вересня 2023 року Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900971/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/003052 за результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України.

Рішенням Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900971/2 від 05 вересня 2023 року відмовлено у визнанні заявленої декларантом митної вартості товару за ціною договору у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст.53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МК України. Застосовано метод 2б (ст.60 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала: МД № UA209230/2023/91709 від 29.08.2023 року.

ФОП ОСОБА_1 з метою уникнення простою імпортованого товару подано нову вантажну митну декларацію № 23UA35U1 від 06.09.2023 року, де зазначено обчислений відповідачем показник митної вартості товару.

Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний Кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Згідно з ст. 1 МК України законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини другої вказаної статті Кодексу, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частина третя статті 57 МК України передбачає, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 згаданого Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Відповідно до статті 63 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 згаданого Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями згаданої статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Відсутність аналізу підстав, за яких митний орган дійшов висновку про коригування митної вартості, унеможливлює прийняття обґрунтованого рішення, адже вказані обставини є ключовими під час дослідження правомірності прийнятого митним органом рішення.

Відтак, надаючи правову оцінку застосуванню контролюючим органу резервного методу коригування митної вартості, суд повинен дослідити те, чи було дотримано умов, за яких митний орган повинен застосовувати методи визначення митної вартості під час коригування вартості, оскільки саме дотримання таких умов в поєднанні з належним обґрунтуванням необхідності їх застосування і є підтвердженням правомірності рішення. Поряд з цим, порушення будь-якої умови, під час прийняття рішення, є підставою для визнання такого рішення протиправним та скасування.

За таких обставин суд повинен дослідити дотримання умов, за яких виник предмет спору.

Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.10.2021 у справі № 140/947/20.

Відтак у вимірі спірних правовідносин суд вважає за доцільне проаналізувати наявність у митного органу підстав для витребування додаткових доказів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару.

Стаття 49 МК України визначає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII згаданого Кодексу та згаданою главою.

Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частина перша статті 53 МК України визначає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та додаткових документів на вимогу митного органу наведено у статті 53 Митного кодексу України.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями частини четвертої вказаної статті визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.03.2021 у справі №809/857/17.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Окрім цього, суд зауважує, що, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 810/3397/16 та від 18.08.2021 у справі № 821/1050/17.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.

Частиною другою статті 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2)наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі № 803/776/17, згідно з яким декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

За таких обставин суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що тягар доказування заявленої митної вартості покладається на декларанта.

Резюмуючи надання оцінки наявності у відповідача підстав для витребування додаткових доказів, суд звертає увагу на те, що митний орган, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови чи терміни оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови чи терміни оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю.

Надаючи оцінку обставинам, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що з метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару, уповноваженим представником позивача 05.09.2023 подано митну декларацію № 23UA27U3 разом з пакетом документів, які підтверджують митну вартість товару, а саме: - пакувальний лист (Packing list) № б/н від 23.08.2023; - рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № ЕХ/0007/08/23 від 23.08.2023; - автотранспортна накладна (Road consignment note) № б/н від 30.08.2023; - декларація про походження товару (Declaration of origin) № ЕХ/0007/08/23 від 23.08.2023; - рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 157 від 04.09.2023; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 03/2023/UA від 10.08.2023; - доповнення до внутрішнього договору (контракту) № 3 від 29.08.2023; - договір про надання послуг митного брокера № 50 від 08.08.2023; - договір (контракт) про перевезення № 29/08/2023/3 від 20.08.2023; - інші некласифіковані документи: талон ЗМК від 05.09.2023; - копія митної декларації країни відправлення № 23PL301010E1202449 від 31.08.2023.

Надання зазначеного пакету документів Львівською митницею не заперечується.

Львівською митницею було складено повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Уповноваженою особою ФОП ОСОБА_1 листом № 1 від 05.09.2023 подано додаткові документи, а саме: - прайс лист постачальника Cennik 2023 PLN від 22.05.2023; - скріншоти з сайту виробника.

Надання додаткових документів Львівською митницею також не заперечується.

05 вересня 2023 року Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900971/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/003052 за результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України.

Рішенням Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900971/2 від 05 вересня 2023 року відмовлено у визнанні заявленої декларантом митної вартості товару за ціною договору та зазначено, що за результатами проведеного опрацювання встановлено наступне: - відповідно до п. 1.2 контракту від 10.08.2023 № 03/2023/UA вказано, що кількість, асортимент і вартість кожної партії товару, а також терміни оплати визначаються відповідно до рахунку-фактури, які відповідно до п. 2 цього контракту є його невід`ємною частиною. В рахунку-фактурі від 23.08.2023 № EX/0007/08/23 вказано, що оплата повинна бути здійснена 30.08.2023. Проте декларантом не подано платіжних документів; - відповідно до положень Інкотермс-2010, термін FCA (Free Carrier (... named place) Франко перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Відповідно до ч. 10 ст. 58 МК України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 р. за №984/21296, у розділі Б «Складові митної вартості, гривень» зазначаються витрати (складові митної вартості), передбачені частиною десятою статті 58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості (страхування, навантаження) не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2.2. Договору № 03/2023/UA від 10.08.2023 року ціни товару визначаються шляхом переговорів. Остаточні ціни на товар встановлюються в рахунках-фактурі, якій є невід`ємною частиною контракту.

23 серпня 2023 року CAMA DESIGN SP.Z.O.O.-SP.K. виписав ФОП ОСОБА_1 комерційний інвойс (фактуру) № ЕХ /0007/08/23 про відвантаження товарів: меблів в асортиментів на загальну вартість 8360,50 PLZ.

Пунктом 10.1. Договору № 03/2023/UA від 10.08.2023 року встановлено, що оплата за товар здійснюється шляхом перерахування безготівковим способом на рахунок Продавця протягом 60 днів з моменту отримання Товару Покупцем.

Згідно із п. 7.1. Договору № 03/2023/UA від 10.08.2023 року, Товар вважається переданим Продавцем і прийнятим Покупцем, коли Товар передається вказаному Покупцем перевізнику.

29 серпня 2023 року ФОП ОСОБА_1 складена заявка № 3 до договору № 29/08/2023/3 на перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до якої ФОП ОСОБА_2 повинно здійснити перевезення з Brodnica (Республіка Польща) до Червоноград (Україна) товару. Дата завантаження 30.08.2023 року.

Згідно із міжнародної товарно-транспортної накладної CMR від 30.08.2023 товари були доставлені в Україну.

Отже, виходячи з п. 7.1., 10.1. Договору № 03/2023/UA від 10.08.2023 року, заявки № 3 від 29.08.2023 до договору № 29/08/2023/3 та міжнародної ТТН СМR від 30.08.2023 ФОП ОСОБА_1 отримала Товар - 30 серпня 2023 року і мала 60 днів для здійснення оплати за товар, у зв`язку з чим на момент митного оформлення товару не надала документи, які свідчать про оплату імпортованого товару.

Суд зазначає, що пояснення з приводу оплати товару протягом 60 днів з моменту отримання повідомлялися уповноваженою особою під час митного оформлення, про що свідчить лист від 05.09.2023 № 1 наданий на запит Львівської митниці щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Більш того, суд зазначає, що відповідно до платіжної інструкції № N0914DIOWC від 14.09.2023 ФОП ОСОБА_1 придбала 8360,50 PLZ (польський злотий) та здійснила оплату товару (меблів в асортиментів) поставленого CAMA DESIGN SP.Z.O.O.-SP.K. на підставі комерційного інвойсу (фактурі) № ЕХ /0007/08/23 на загальну суму товару - 8360,50 PLZ, про що свідчить платіжна інструкція в іноземній валюті від 14.09.2023 року на суму 8360,50 PLZ.

Отже, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснила оплату товару протягом строку (60 днів) встановленого п. 10.1. Договору № 03/2023/UA від 10.08.2023 року.

Таким чином, суд критично ставиться до посилання Львівської митниці на ненадання платіжних документів та не приймає до уваги зазначене обґрунтування у рішенні про коригування митної вартості щодо ненадання платіжних документів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеною у постанові від 27.04.2023 у справі №820/3767/16, встановлено, що «У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких має здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. Таким чином, розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів у достовірності задекларованої митної вартості».

Встановлені судом фактичні обставини дають підстави стверджувати, що позивачем разом з митною декларацією подано повний пакет документів, визначений ч.2 ст.53 МК України, які підтверджують митну вартість товару.

Натомість відповідач не довів, що подані у відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України декларантом документи, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товару, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за придбаний товар, а також те, що документи для підтвердження числових значень складових митної вартості надано не в повному обсязі та містять розбіжності та мають невідповідності, що не дає можливості впевнитись в достовірності заявленої митної вартості, зокрема здійснити перевірку числових значень складових митної вартості товару.

Більш того, митним органом не доведено, що меблі дерев`яні (ламіноване ДСП, ДВП) для столових та житлових кімнат (тумби під ТВ вітрини, пенал, шафа) у розібраному стані, мають аналогічне маркування (якість матеріалу, фактура і т.д.) з товаром зазначеним в митний декларації № UA209230/2023/91709 від 29.08.2023 на підставі якої здійснювалося коригування митної вартості товару.

Таким чином, суд зазначає, що митний орган не може здійснювати коригування митної вартості товару на підставі інших митних декларацій, оскільки, не доведено, що меблі дерев`яні (ламіноване ДСП, ДВП) для столових та житлових кімнат (тумби під ТВ вітрини, пенал, шафа) у розібраному стані, мають аналогічне маркування (якість матеріалу, фактура і т.д.), що в свою чергу впливає на ціну товару.

Щодо посилання митного органу на не підтвердження документально складових митної вартості (страхування, навантаження), суд зазначає наступне.

У рішенні Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900971/2 від 05 вересня 2023 року зокрема зазначено, що «Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка - фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості (страхування, навантаження) не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу».

Разом з тим, 29 серпня 2023 року між ФОП ОСОБА_2 (Перевізник) та ФОП ОСОБА_3 (Замовник) укладено договір про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні № 29/08/2023/3, відповідно до якого Перевізник бере на себе зобов`язання доставити довірений йому вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на отримання цього вантажу (одержувачеві), а Замовник, зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. В межах даного договору Перевізник може за плату і за рахунок Замовника виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до п. 4.4. Договору про надання транспортних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні № 29/08/2023/3 від 29.08.2023 року оплата послуг Перевізника здійснюється Замовником на розрахунковий рахунок Перевізника на підставі належним чином оформлених оригіналу або ксерокопії товарно-транспортних документів (CMR) з відповідними відмітками про одержання вантажу і оригіналів рахунку, акту виконаних робіт, податкової накладної на протязі 10 (десяти) календарних днів з дати направлення вищевказаних документів на адресу Замовника, вказаного Замовником у Договорі.

29 серпня 2023 року ФОП ОСОБА_1 складена заявка № 3 до договору № 29/08/2023/3 на перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до якої ФОП ОСОБА_2 здійснено перевезення з Brodnica (Республіка Польща) до Червоноград (Україна).

04 вересня 2023 року ФОП ОСОБА_2 виписала ФОП ОСОБА_1 рахунок-фактуру № 157 для оплати наданих транспортних послуг за перевезення товару.

Згідно із міжнародної товарно-транспортної накладної CMR від 30.08.2023 товари були доставлені в Україну.

Судом встановлено, що зазначені документи надані Львівській митниці під час митного оформлення імпортованих товарів, що також підтверджується карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/003052.

Суд зазначає, що надані документи містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, та виконаних робіт/наданих послуг, реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів.

Банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури на момент декларування товарів у позивача були відсутні, що не суперечить договору з перевізником оскільки, згідно договору № 29/08/2023/3 від 29.08.2023 оплата послуг перевізника здійснюється замовником протягом 10 календарних днів з дати направлення вищевказаних документів на адресу замовника.

Стосовно страхування товару, згідно п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України документи, що містять відомості про вартість страхування повинні бути надані при митному декларуванні товару у разі якщо здійснювалося страхування.

Суд встановив, що листом уповноваженої особи ФОП ОСОБА_1 № 1 від 05.09.2023 повідомлено про те, що страхування вантажу не проводилося, у зв`язку з чим, позивач не зобовязаний був надавати документи щодо страхування товару при здійсненні митного оформлення згідно п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

FCA - це торговий термін, згідно з яким продавець товарів несе відповідальність за доставку цих товарів до пункту призначення, визначеного покупцем. У торгівлі слово «безкоштовно» означає, що продавець зобов`язаний доставити товар у вказане місце для передачі перевізнику. Пунктом призначення зазвичай є аеропорт, термінал доставки, склад або інше місце, де працює перевізник. Це може бути навіть місце розташування підприємства продавця.

Продавець включає транспортні витрати в його ціну і бере на себе ризик втрати до моменту отримання перевізником товару. На цьому етапі покупець бере на себе всю відповідальність.

Фрі-перевізник - це торговий термін, який вимагає від продавця товарів доставити ці товари до вказаного аеропорту, терміналу доставки, складу чи іншого місця перевізника, вказаного покупцем.

Продавець включає транспортні витрати в його ціну і бере на себе ризик втрати до моменту отримання перевізником товару.

Після того як продавець доставить товар перевізнику, покупець бере на себе всю відповідальність за товар.

Міжнародна торгова палата оновила Інкотермс у 2010 році, включивши положення про безкоштовне перевезення, а ICC додатково оновила визначення терміну доставки FCA у 2020 році.

У рамках передачі відповідальності продавець відповідає лише за доставку до вказаного пункту призначення, але не зобов`язаний розвантажувати товар.

Як працює безкоштовний перевізник (FCA).

Покупці та продавці, які займаються економічною торгівлею, яка потребує відвантаження товарів, можуть використовувати умови доставки FCA для опису будь- якої точки транспортування, незалежно від кількості видів транспорту, задіяних у процесі доставки. Однак це має бути місцезнаходження в країні проживання продавця. Продавець зобов`язаний безпечно транспортувати товар до цього об`єкта. Перевізником може бути будь-який вид транспортної служби, такий як вантажівка, потяг, катер або літак.

Відповідальність за товар переходить від продавця до перевізника або покупця в той момент, коли продавець доставляє товар до узгодженого порту чи території. Продавець несе відповідальність лише за доставку до вказаного пункту призначення в рамках передачі відповідальності. Він не зобов`язаний розвантажувати товар, але продавець може відповідати за те, щоб товари пройшли митне очищення для експорту зі Сполучених Штатів, якщо пунктом призначення є приміщення продавця.

FCA Incoterms - контракти, що стосуються міжнародних перевезень, часто містять скорочені торговельні умови або умови продажу, які описують особливості доставки. Вони можуть включати час і місце доставки, оплату, момент, коли ризик втрати переходить від продавця до покупця, а також сторону, відповідальну за витрати на фрахт і страхування.

Щоб полегшити доставку таких товарів, найпоширенішими торговими умовами є міжнародні комерційні умови або Інкотермс. Інкотермс - міжнародно визнані стандарти, опубліковані Міжнародною торговою палатою (ICC). Вони часто ідентичні за формою внутрішнім термінам, таким як Єдиний комерційний кодекс (UCC), але можуть бути невеликі відмінності в їх офіційних тлумаченнях.

Термін «франко-перевізник» або FCA є типовим і широко використовуваним прикладом Інкотермс. Він був міжнародно визнаний як стандартний набір інструкцій для визначення умов доставки. Умови доставки FCA були включені в Інкотермс, починаючи з 2010 року, і будуть постійно коригуватися в міру необхідності, оскільки ICC оновлює Інкотермс кожні 10 років.

Відтак, підсумовуючи вищенаведене, звертаємо увагу, що умови поставки FCA визначають ризики сторін, а відтак не регулюють ціну чи вартість товару, тобто посилання митниці про необхідність включення витрат страхування, витрат на транспортування до аеропорту чи навантеження не випливають ні з правил FCA, ні із ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України.

Отже вказані відповідачем обставини жодним чином не впливають на визначення митної вартості товару у спірному випадку, а позивач до митного оформлення надав усі наявні у нього документи для визначення вартості імпортованого товару.

Таким чином, на переконання суду, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару, а підстав для невизнання позивачем заявленої митної вартості не було.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15 висловив позицію, згідно з якою у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Щодо застосування резервного методу.

Частина друга статті 55 МК України визначає, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Зазначені висновки випливають, зокрема, з приписів пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, за яким у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, відображеною у постанові від 18.08.2021 у справі № 160/4944/19 та у постанові від 04.11.2021 у справі №120/2634/19-а.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості зазначено лише номер та дату митної декларації, яка стала джерелом інформації для коригування митної вартості, тому такий підхід для формування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості прямо суперечить наведеним вище положенням законодавства, що є самостійною підставою для його скасування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 у справі №815/1670/17, та підтримана у постанові від 19.09.2022 у справі №1.380.2019.004890.

У постанові від 25.09.2020 у справі №810/2520/16 колегія суддів Верховного Суду погодилась із висновком судів попередніх інстанцій, що на підтвердження правомірності коригування митної вартості товарів відповідач у своїх рішеннях не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення останнім частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

З оскарженого рішення видно, що джерело коригування митної вартості задекларованих позивачем товарів за резервним методом митна декларація від 29.08.2023 № UA209230/2023/91709.

Проте оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів не містить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядними методами, що додатково свідчить про його необґрунтованість.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованих товарів за основним методом, а, в свою чергу, відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідач не спростував, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідач не довів.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійснення коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність рішення про коригування митної вартості товарів від 05.09.2023 № UA209000/2023/900971/2 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/003052, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 256 МК України передбачено, що відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 256 МК України у рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу.

Суд встановив, що підставою для оформлення відповідачем спірної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення стало коригування Львівською митницею митної вартості товару, заявленої декларантом у митній декларації № 23UА27U3 від 05.09.2023.

Зважаючи на те, що у процесі розгляду справи суд встановив, що прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900971/2 від 05.09.2023 є протиправним та підлягає скасуванню, тож сформована на його підставі картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/003052 є незаконною, а тому позовну вимогу про визнання її протиправною та скасування також належить задовольнити.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог частини 1, пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатським об`єднанням «Галицька правнича група» в особі адвоката Крета Олега Ігоровича на підставі договору про надання правової допомоги № 3/250923Ч від 25.09.2023 (далі - договір) та ордеру серії ВС № 1235427 від 16.10.2023.

Відповідно до п. 1.1 договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати необхідну замовнику правову (правничу) допомогу зміст якої замовник та виконавець узгоджують додатково на умовах цього договору.

Згідно із п. 2.1 договору, факт досягнення домовленості між виконавцем та замовником про надання правової допомоги у конкретному випадку, оформлюється письмово, шляхом підписання сторонами протоколу доручення. Протокол доручення стає невід`ємною частиною цього договору з моменту його погодження та підписання обома сторонами.

Відповідно до п. 5.1 договору, строки сплати винагороди (гонорару), яка оплачується виконавцеві за виконану роботу на підставі протоколів доручення, порядок обчислення (погоджена вартість 1 (однієї) години роботи, регламентна вартість), порядок оплати (авансування, оплата за результатом тощо) погоджуються сторонами у протоколі доручення, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно із протоколом доручення № 3/250923Ч/1 до договору № 3/250923Ч про надання правової допомоги від 25.09.2023, виконавець за дорученням замовника надає правову (правничу) допомогу наступного змісту: представництво у судових органах України та (або) Державній митній службі України, її територіальних органах чи інших органах державної влади без обмежень, у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України чи до іншого відповідача (співвідповідача) про визнання протиправним та скасування рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900971/2 від 05.09.2023 року, визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/003052 та інших позовних вимог. Виконавець уповноважується підготувати позовну заяву, підписати її та підписати (завірити) додатки до позовної заяви та подати до Львівського окружного адміністративного суду.

У заяві про стягнення витрат на правову допомогу представник позивача зазначив, що на надання правової допомоги затрачено:

- підготовка позовної заяви - 2 робочих дні, а саме: опрацювання додатків, розрахунок митної вартості, аналіз документів, складання та подання позовної заяви;

- підготовка та подання відповіді на відзив Львівської митниці - 1 робочий день.

Позивачем сплачено 8000,00 грн за надання правової допомоги згідно з договором, що підтверджується долученою до матеріалів справи платіжною інструкцією № 23 від 01.10.2023 на суму 8000,00 грн.

Львівською митницею подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, оскільки сума витрат позивача на професійну правничу допомогу неспівмірна з даною категорією спору та із виконаною адвокатом роботою.

З урахуванням того, що вказана справа була розглянута в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справа незначної складності, суд дійшов висновку, що зазначений гонорар не є співмірним з обсягом проведеної роботи і вважає можливим стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн.

Відповідно до правил абзацу першого частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду з цим позовом.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1; ) про визнання протиправними та скасування картки відмови і рішення про коригування митної вартості товарів задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900971/2 від 05.09.2023 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/003052.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 3757 (три тисячі сімсот п`ятдесят сім) гривень 60 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Грень Наталія Михайлівна