Справа № 340/5972/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 340/5972/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання Бендес А.Г.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ватульова В.А.

розглянувши в режимі відеоконференції в м. Дніпрі апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 року (головуючий суддя Кравчук О.В .)

в адміністративній справі №340/6392/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання дій протиправними, стягнення компенсації втрати частини доходів та збитків,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , 28.12.2022 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якому просив:

- визнати неправомірними дії Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з відмови листом №15527/12.3-64/824 від 25.11.2022 в нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати частини заробітної плати за період з 30.11.2019 по 06.08.2021 та відшкодування збитків у вигляді утраченої вигоди у зв`язку з порушенням права на оплату праці;

- стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати частини заробітної плати за період з 30.11.2019 по 06.08.2021 в розмірі 5494,03 гривень, збитки у вигляді утраченої вигоди у зв`язку з порушенням права на оплату праці в розмірі 286 665,33 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення суду у справі №340/221/20 його було поновлено на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 26.12.2019 року та присуджено на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 169071,04 гривен. Однак, такий середній заробіток був обрахований судом без надбавки за інтенсивність праці у розмірі 300% від посадового окладу за листопад 2019 року. У свою чергу, рішенням у справі №340/347/20 суд визнав протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за інтенсивність праці у розмірі 300% посадового окладу листопад і грудень 2019 року. Позивач вважає, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо своєчасного нарахування та виплати вказаної надбавки, сума його середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшилась на 286 665,33 грн. На переконання позивача, вказана сума є збитками (втраченою вигодою) ОСОБА_1 , що завдана протиправною бездіяльністю відповідача. Крім того, позивач наголошує, що за наведених обставин набув права на отримання компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, в сумі 5494,03 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 року року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо відмови листом №15527/12.3-64/824 від 25.11.2022 року ОСОБА_1 у відшкодуванні збитків у вигляді втраченої вигоди у зв`язку з порушенням права на оплату праці в сумі 286665,33 грн.

Стягнуто з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 збитки у вигляді втраченої вигоди у зв`язку з порушенням права на оплату праці в розмірі 286 665,33 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції (в частині задоволення позову) мотивоване тим, що різниця між нарахованим розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.12.2019 року по 02.09.2020 року відповідно до рішення суду у справі №340/221/20 у сумі 169071,04 гривень і розміром середнього заробітку, який позивач міг би одержати за умови своєчасного нарахування та виплати йому надбавки за інтенсивність праці у листопаді 2019 року, складає 286 665,33 грн. Вказана сума, на переконання суду, є збитками (недоотриманою вигодою) позивача у розумінні Цивільного кодексу України, права на відшкодування якої набув права ОСОБА_1 . Відтак, відповідач необґрунтовано (а отже -протиправно) відмовив ОСОБА_1 у відшкодуванні завданих протиправною бездіяльністю збитків (недоотриманої вигоди). Зважаючи на те, що відповідач у справі є юридичною особою публічного права, наділений деліктоздатністю, та з протиправною бездіяльністю його правопопередника у спірних правовідносинах пов`язане завдання позивачеві збитків, суд приходить до висновку, що збитки у вигляді втраченої вигоди у зв`язку з порушенням права на оплату праці в розмірі 286665,33 грн належить стягнути на користь позивача з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.12.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 р. в адміністративній справі № 340/5972/22 повернуто скаржнику. Отже, в апеляційному порядку розглядається скарга з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове в цій частині, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що спір у цій справі стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який вже вирішений у справі №340/221/20. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не змінює суті спірних правовідносин, що виникли між сторонами в цій справі, і підстави їх виникнення.

В судовому засіданні позивач та відповідача свої позиції щодо рішення суду першої інстанції підтримали.

Представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове в цій частині, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 29.04.2016 року на підставі наказу Міністерства юстиції України від 29.04.2016 року №2556/к призначений на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Наказом Міністерства юстиції України "Про звільнення" №4169/к від 23.12.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника ГТУЮ у Кіровоградській області з 26.12.2019 року, у зв`язку з ліквідацією державного органу відповідно до 1-1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", з припиненням державної служби.

Цей наказ позивач оскаржив до суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 року у справі №340/221/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задоволено частково.

Серед іншого, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України «Про звільнення» № 4169/к від 23.12.2019 року, а ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 26.12.2019 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку у розмірі 20 186.00 гривень за час вимушеного прогулу за один місяць.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 року вищеозначене рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 року змінено: викладено абзац 4 резолютивної частини цього рішення в такій редакції:

«Стягнути із Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.12.2019 по 02.09.2020 в сумі 169 071,58 гривень, що визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів».

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.09.2021 року у справі №340/221/20 змінено рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 року у справі №340/221/20 із викладенням пункту 3 резолютивної частини у такій редакції:

«Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 27.12.2019 року».

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 року у справі № 340/221/20 залишено без змін.

Наказом Міністерства юстиції України «Про поновлення» №2607/к від 29.10.2021 року на підставі рішень судів у справі №340/221/20 про поновлення на роботі вирішено:

« 1. Скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про звільнення» від 23.12.2019 №4169/к.

2. Поновити ОСОБА_2 з 27.12.2019 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області».

Водночас, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області () припинено з 16.04.2021 року, номер запису: 1 26004450.

Крім того, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року у справі №340/347/20, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 27.05.2021 року, визнано протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо невиплати ОСОБА_1 , начальнику ГТУЮ у Кіровоградській області, надбавки за інтенсивність праці за листопад та грудень 2019 року та зобов`язано відповідача Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області нарахувати і виплатити позивачу надбавку за інтенсивність праці у розмірі 300 % до посадового окладу за указаний період.

03.08.2021 року та 06.08.2021 року у зв`язку із виконанням вказаного рішення суду у справі №340/347/20 в рамках виконавчого провадження №66342903 позивачеві було нараховано за листопад і грудень 2019 року та виплачено у якості надбавки за інтенсивність праці правонаступником боржника (Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області) Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) 47100 грн. (23 550грн. + 23 550грн.).

У зв`язку з вищевикладеним, 21.10.2022 року позивач звернувся до Міністерства юстиції України та Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявами щодо нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати за період з листопада 2019 року по серпень 2021 року, а також нарахування та виплати недоотриманого розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу (майнової шкоди).

25.11.2022 відповідачем та 23.11.2022 Міністерством юстиції України були надані відповіді на заяву.

Так, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у листі №15527/12.3-64/824 від 25.11.2022 зазначило, що у випадку незгоди з сумами коштів, отриманих на виконання рішень судів у справах №40/221/20 та №340/347/20, позивач може звернутись до суду за захистом власних прав.

Міністерством юстиції України в листі №111032/Г-26132/16.2.3 від 23.11.2022 з посиланням на Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою КМУ No845 від 03.08.2011, вказано на відсутність законодавчих підстав для виплати компенсації та здійснення перерахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач вважає неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати частини заробітної плати за період з 30.11.2019 по 06.08.2021 в розмірі 5494,03 гривень, збитки у вигляді утраченої вигоди у зв`язку з порушенням права на оплату праці в розмірі 286 665,33 гривень.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Кодексу Законів України про працю, Цивільного кодексу України.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції визнав протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у відшкодуванні збитків у вигляді втраченої вигоди у зв`язку з порушенням права на оплату праці в сумі 286 665,33 грн.

Слід розглянути питання, що є «збитками», що є «втраченою вигодою», якими нормами вони регулюються, до яких правовідносин застосовуються та чи пов`язані з трудовими правовідносинами, а саме з оплатою праці, чи притаманні такі категорії як «збитки», «втрачена вигода» публічно-правовим правовідносинам?

Так, статтею 22 Цивільного кодексу України врегульовано питання відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Позивач є працівником у трудових правовідносинах з відповідачем при цьому даний спір є публічно-правовим.

На трудові правовідносини не поширюються такі поняття як «збитки».

Зокрема, в КЗПП України лише в статті 252-8 (частина 2) у взаємовідносинах роботодавця і бригади застосовується поняття збитків.

Так, збитки, заподіяні підприємству випуском неякісної продукції з вини бригади, відшкодовуються з її колективного заробітку в межах середнього місячного заробітку бригади.

В інших трудових правовідносинах КЗПП України не передбачає правові підстави щодо відшкодування збитків.

При цьому, втрачена (упущена) вигода - це потенційний прибуток, реально не отриманий підприємством, кредитором чи іншим суб`єктом господарської діяльності.

Отже, втрачена (упущена) вигода це категорія, що застосовується у правовідносинах з підприємством, кредитором чи іншим суб`єктом господарської діяльності.

Водночас позивач не є підприємством, кредитором чи іншим суб`єктом господарської діяльності.

Позивач є працівником у трудових правовідносинах з відповідачем.

Водночас, договірні правовідносини (позадоговірні правовідносини), що врегульовані Цивільним кодексом України, не регулюються КЗПП України.

Відшкодування майнової шкоди є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних збитків/втрат в наслідок порушення боржником свого зобов`язання.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби відносно нього не було допущено правопорушення.

Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому для трудових правовідносин не притаманні такі категорії як кредитор та боржник, виконання зобов`язань.

Учасниками трудових правовідносин є працівник та роботодавець, а не кредитор та боржник.

Зокрема такі категорії як кредитор та боржник притаманні договірним правовідносинам, а не трудовим.

Обов`язок відшкодування збитків регулюється главою 3, 51 ЦК України та главою 25 ГК України.

Стала практика судів в окремих господарських відносинах та цивільних правовідносинах притримується єдиної позиції при розгляді спорів про стягнення упущеної вигоди.

Позовні вимоги щодо стягнення збитків, упущеної вигоди також можуть бути пред`явлені і в позадоговірних правовідносинах, однак це не стосується трудових правовідносин.

Правило щодо обов`язковості при стягнення збитків вимагає наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки ч.1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Водночас, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем це правовідносини не цивільно-правового характеру, а публічно-правові.

Також, Верховний Суд у постанові від 25.10.2022 № 918/1131/20 зазначив, що «Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз вищезазначених норм права та обставин справи дає підстави для висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову, яким позивач просить відшкодувати збитки у вигляді втраченої вигоди у зв`язку з порушенням права на оплату праці в сумі 286 665,33 грн.

Зокрема, статті 116, 117 КЗПП України передбачають певну відповідальність роботодавця у трудових правовідносинах.

Водночас позивач не обґрунтовує свої вимоги вказаними нормами КЗПП України.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови в цій частині про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та в цій частині в задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 29.02.2024 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 29.02.2024.

В повному обсязі постанова виготовлена 07.03.2024.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова