Справа № 640/18068/22
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року 640/18068/22

Київський окружний адміністративний суд, у складі суддіБалаклицького А.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом громадянки ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Громадянка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4а, ), в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №5160 від 25 липня 2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт номер НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повторно розглянути заяву, подану громадянкою Туркменістану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт номер НОМЕР_1 та за результатами розгляду видати їй посвідку на тимчасове проживання.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 13.12.2022 №5160 від 25.07.2022 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання є протиправним, адже відсутні підстави, передбачені п.п 9 п. 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25.04.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" №2825-IX, статтею 1 якого ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.

15.08.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи №640/18068/22, які за результатами автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Балаклицькому А.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року справу прийнято до свого провадження суддею Балаклицьким А.І.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, щоУправління міграційного контролю, протидії нелегальні міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов лист Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства щодо перевірки достовірності поданої в заяві-анкеті позивачем інформації, яка звернулась за оформленням посвідки на тимчасове проживання на підставі ч. 14 ст. 4 Закону №3773-VI (возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу). Головним спеціалістами відділу протидії нелегальні міграції та реадмісії було здійснено виїзд за місцем реєстрації позивача, однак двері ніхто не відкрив, сусіди повідомили, що така особа тут не проживає, що свідчить про факт подання неправдивих відомостей при зверненні за оформленням посвідки, що є підставою для відмови в її оформленні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, з метою обміну посвідки на тимчасове проживання на території України, звернулася до Відділу централізованого оформлення документів № 2 Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС із заявою-анкетою № 105126064 від 07.07.2022 та надала відповідні документи: копії квитанцій №№ 5336074; 5336071 та 5336068 від 07.07.2022; копію національного паспорту громадянки Туркменістану № НОМЕР_1 ; переклад з англійської мови на українську мову засвідчений нотаріусом; інформацію про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи № 81756637 від 07.07.2022; посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_2 , дата видачі: 28.11.2018, дата закінчення строку дії: 15.08.2022: копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 22.09.2021; копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію договору страхування медичних та інших № 063033 від 01.07.2022;.

Проте, під час перевірки документів та даних зазначених в заяві-анкеті, Управлінням міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС встановлено факт подання позивачем неправдивих відомостей, а саме щодо адреси проживання, що вказана в заяві-анкеті.

25.07.2022 ЦМУ ДМС було прийнято рішення №5160 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання позивачу, на підставі пп. 9 п. 61 Порядку № 322.

26 серпня 2022 року представником позивача була подана скарга, яку рішенням голови ДМС України було залишено без задоволення.

Незгода позивача із прийнятим рішенням зумовила її звернення до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Згідно з Положенням про Державну міграційну службу України, затверджену постановою КМУ від 20.08.2014 року №360 (далі Положення про ДМСУ №360), ДМСУ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (п.1).

ДМСУ відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого, здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в`їзду в Україну в передбачених законодавством випадках (пп.8 п.4).

Пунктом 7 Положення встановлено, що ДМСУ здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Спірні правовідносини регламентовані Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі Закон №3773-VI), Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (далі Закон №2491-III), Положенням про ДМСУ №360, Порядком №322.

Статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі Закон №3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до преамбули Закону №2491-III цей Закон визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

У цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону №2491-III іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у ч.3-13 цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України (ч.14 ст.4 Закону №3773-VI).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Згідно з абз.6 ч.1 ст.15 Закону №3773-VI в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, здійснюється за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.

Отже, Закон №3773-VI передбачає право для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України з метою возз`єднання сім`ї за наявності укладеного шлюбу з громадянином/громадянкою України та посвідки на тимчасове проживання.

07.07.2022 позивач, яка перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_4 , у зв`язку із закінченням строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні звернулась до відповідача із заявою-анкетою № НОМЕР_5 про обмін посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із закінченням строку дії.

Механізм оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання передбачений Порядком №322.

Відповідно до п.1,2 Порядку №322 посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Підпунктом 1 пункту 3 Порядку №322 встановлено, що посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто. Згідно з пп. 3 п. 7 Порядку №322 передбачено, що у разі закінчення строку дії посвідки здійснюється її обмін.

При цьому посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін посвідки до закінчення строку її дії (п.п.7 п.71 Порядку №322).

Отже після закінчення строку дії посвідка на тимчасове проживання в Україні підлягає обміну, для чого іноземцю необхідно подати до територіального органу ДМС відповідну заяву та документи у строк не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку дії посвідки, або після закінчення строку дії посвідки в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України, здавши посвідку до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Відповідно до п.9 Порядку №322 оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обмін посвідки здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС.

Положеннями пунктів 21,22 Порядку №322 встановлено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Згідно з пунктами 35 та 36 Порядку №322, після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, а також перевірку інформації, зазначеної нею в заяві-анкеті, та поданих документів.

Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.

Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, "Аркан" або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

У разі необхідності підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку надсилаються відповідні запити, відповідь на які Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів. У разі відсутності можливості надіслання запитів у електронній формі запити надсилаються у паперовій формі.

У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особи без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

Відповідно до пункту 41 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 35 і 36 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Згідно з п.42 Порядку №322 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Пункт 61 Порядку №322 містить перелік підстав для відмови в оформленні та видачі посвідки, якими, зокрема, є:

встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів (п.9 ст.61).

Таким чином, Порядком №322 визначені права та повноваження підрозділу ДМСУ щодо перевірки обставин вказаних у заяві-анкеті особи та доданих до неї документів, у тому числі шляхом надсилання запитів до відповідних державних органів або їх територіальних органів та зобов`язує прийняти позитивне рішення за результатами розгляду у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Судом встановлено, що позивачу відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання з підстав, зазначених в п.9 ст.61 Порядку №332.

За приписами ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Дослідивши оскаржуване рішення та документи, які стали підставою для його прийняття, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого рішення та його скасування, як прийнятого не на підставі законодавства, не обґрунтовано, не пропорційно, тобто без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Так, підпунктом 9 пункту 61 Порядку №322 встановлено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.

Однак, оскаржуване рішення не містить відомостей про те, які саме неправдиві відомості або підроблені документи було подано позивачем для отримання посвідки.

Між тим, за сталою судовою практикою загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Як було встановлено судом Управлінням міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області проведено перевірку місця проживання позивача, результати якої зафіксовано в листі №8010.6.2/34692-22 від 08.07.2022, адресованому Управлінню з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

За змістом вказаного листа, за результатами перевірки встановлено, що за вказаною в заяві-анкеті адресою проживання, громадянка Туркменістану ОСОБА_5 проживає, що підтверджується інформацією, отриманою від мешканця будинку по АДРЕСА_2 , під час виїзду та безпосереднього очного спілкування. Працівниками Управління надано фото іноземки мешканцям будинку по АДРЕСА_2 , на що останні повідомили, що громадянка ОСОБА_1 в будинку №17 не проживає, від письмових пояснень та надання своїх персональних даних мешканці будинку відмовилися.

У зв`язку із вказаним, в листі сформовано висновки про встановлення факту подання громадянкою Туркменістану ОСОБА_2 , завідомо неправдивих відомостей при зверненні за оформленням/обміном посвідки на тимчасове проживання, що є підставою для відмови в оформленні та видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні відповідно до підпункту 9 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25.04.2018.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, не приймає вказані доводи відповідача, оскільки до суду не надано наказ на проведення перевірки, письмові пояснення сусідів позивача, акту про відмову надання пояснень, складеного в присутності свідків.

Таким чином при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв без дотримання вимог ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач, як компетентний орган державної влади при прийнятті рішення про оформлення, обмін попередньої посвідки на тимчасове проживання в Україні повинен був провести необхідну перевірку поданих документів та з`ясовувати у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови в оформленні, обміні відповідної посвідки. При необхідності здійснити повторну перевірку місця проживання позивача та оформити його відсутність за сказаною адресою належними доказами.

Прийняття безмотивованого рішення відносно позивача позбавляє його права на обізнаність причин прийняття відносно нього негативного рішення, спростування доводів суб`єкта владних повноважень, ефективного захисту своїх прав.

Водночас, позивач користувалась посвідкою на тимчасове проживання в Україні, маючи обґрунтоване сподівання на належне виконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень під час обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Відповідачем не доведено, що ним при перевірці заяви-анкети позивача встановлено факт подання нею завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.

Частинами 1 та 2 ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання або обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка вирішення органу влади повинна бути чіткою та зрозумілою, як і можливі наслідки.

Європейський суд з прав людини також підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві Київській області №5160 від 25 липня 2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання та наявності підстав для його скасування.

З метою поновлення порушеного права позивача, для того, що спір був остаточно вирішений між сторонами, суд вважає за необхідне зобов`язати Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повторно розглянути заяву, подану громадянкою Туркменістану ОСОБА_2 за результатами розгляду видати їй посвідку на тимчасове проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_6 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №5160 від 25 липня 2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт номер НОМЕР_1 .

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повторно розглянути заяву, подану громадянкою Туркменістану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт номер НОМЕР_1 та за результатами розгляду видати їй посвідку на тимчасове проживання.

Стягнути на користь ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві грн 40 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4а, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення

Суддя Балаклицький А. І.