Справа № 120/17064/23
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 березня 2024 р. Справа № 120/17064/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправною бездіяльністю органу Пенсійного фонду України щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви про перерахунок пенсії. Зокрема, позивачка вказує, що їй при призначенні не було зараховано період роботи згідно трудової книжки, однак звернення про дозарахування стажу було проігноровані суб`єктом владних повноважень.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Серед іншого, наголосив, що позивачкою не дотримано форми звернення за перерахунком пенсії. Окрім того зауважує, що трудова книжка заповнена з порушеннями вимог Інструкції № 58.

Ознайомившись з наявними матеріалами справи, суд встановив наступне.

Позивачці з 01.12.2022 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому до стажу позивачка не були зараховані періоди роботи, згідно трудової книжки, оскільки на титульній сторінці допущене виправлення ПІБ.

З метою перерахунку пенсії, позивачка звернулася до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. За результатами розгляду вказаного звернення відповідач листом від 22.06.2023 року повідомив позивачку про те, що при призначенні пенсії нею не було подано довідок про заробітну плату до липня 2000 року, відтак наголосили, що їй слід звернутися до відділу обслуговування громадян із відповідним переліком документів. Окрім того, повідомлено, що з метою надання практичної допомоги, головним управління Пенсійного фонду було надіслано запити щодо заробітної плати позивачки в оскаржуваний період.

Не погоджуючись з обрахованим стажем, позивачка 26.06.2023 року повторно звернулася до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про дозарахування загального страхового стажу для перерахунку пенсії", зокрема періодів роботи на посаді сезонного лаборанта з 03.03.1980 року по 08.09.1980 року та на посаді старшого лаборанта з 01.06.1981 року по 01.12.1987 року.

У зв`язку з відсутністю відповіді від територіального управління Пенсійного фонду, представником позивачки 09.08.2023 року було подано адвокатський запит. Відповіді на вказаний запит отримано не було.

Не погоджуючись з протиправною бездіяльністю відповідача щодо не прийняття рішення про зарахування стажу та перерахунок пенсії, позивачка звернулася за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) "Про пенсійне забезпечення" та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 № 637 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

Так, судом встановлено, що у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 міститься запис про її трудову діяльність у Вінницькій районній міжколгоспній біолабораторії на посаді з 03.03.1980 року по 09.09.1980 року на посаді сезонного лаборанта та з 01.06.1981 року по 01.12.1987 року на посаді старшого лаборанта.

На титульній сторінці трудової книжки міститься виправлення прізвища позивачки з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ".

Відповідно до п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Так, на внутрішній сторінці трудової книжки містить запис від 19.07.1985 року "На основі свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 ОСОБА_1 ", що завірений печаткою підприємства та підписом керівника.

Суд наголошує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року у справі № 654/890/17.

Водночас суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивачки в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому внесення відомостей про зміну прізвища із порушенням вимог Інструкції № 58 не може бути підставою для незарахування такого стажу.

Окрім того, суд вказує на те, що отримані головним управлінням Пенсійного фонду України відомості щодо розміру заробітної плати не містять посилань на те, що позивачка в оскаржувані періоди не працювала в Вінницькій районній міжколгоспній лабораторії.

Таким чином, період роботи позивачки з 03.03.1980 року по 08.09.1980 року та на з 01.06.1981 року по 01.12.1987 року підлягає зарахуванню.

Судом враховано, що незважаючи на отримання головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області відомостей щодо заробітку, вимога позивачки щодо здійснення перерахунку пенсії з урахуванням стажу згідно трудової книжки залишилася не реалізованою.

Відповідно до матеріалів справи, головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області листом від 10.10.2023 року повідомлено, що для перерахунку пенсії слід звернутися до головного управління Пенсійного фонду із заявою встановленої форми.

Разом з тим, суд наголошує, заява позивачки від 26.06.2023 року про перерахунок пенсії, відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), оскільки зміст зазначеної заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявниці.

Відповідно до п. 4.1. Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно з п. 4.3. Порядку № 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Також, згідно з п. 5 Закону № 1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Тобто, підставою для повідомлення про перерахунок пенсії або відмову у здійсненні такого перерахунку може бути виключно рішення, прийняте з цього питання.

Розглядаючи заяву про перерахунок пенсії в порядку Закону України "Про звернення громадян", відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера.

Суд зазначає, що листи відповідача свідчить про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 року у справі № 2а-204/12 ).

Чинне законодавство не наділяє суб`єкта владних повноважень приймати акти індивідуальної дії у формі листів, в іншому випадку направлення листа кваліфікується як протиправна бездіяльність щодо неприйняття рішення про призначення пенсії чи про відмову.

Таким чином, головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином не розглянуло заяву позивачка, а тому суд дійшов висновку, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом №1058-ІV та Порядком № 22-1, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданої позивачки заяви.

Подібні правові висновки відображені у постанов Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 748/696/17.

Враховуючи викладене, вважає, що для ефективного способу захисту прав позивачки слід визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви від 26.03.2023 року, а також зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати періоди роботи згідно трудової книжки до страхового стажу та повторно розглянути заяву із прийняттям відповідного рішення.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл витрат зі сплати судового збору здійснюється відповідно до положень КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, РНОКПП 13322403) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не прийняття рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.06.2023 року.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 03.03.1980 року по 08.09.1980 року та з 01.06.1981 року по 10.06.1985 року та повторно розглянути заяву від 26.06.2023 року про перерахунок пенсії із прийняттям відповідного рішення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

В іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович