Справа № 357/3783/24
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/3783/24
Провадження № 2-а/357/43/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2024 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В. оглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та повернення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

08.03.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону 2 ПСП в м. Біла Церква та Білоцерківського району Управління патрульної поліції в Київській області рядового поліції Єришева Богдана Олександровича серії ББА №126005 від 23.02.2024 у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та про накладення на неї штрафу у розмірі 3400,00 грн, а провадження у справі закрити та просила повернути їй грошові кошти в розмірі 3400,00 грн згідно квитанції до платіжної інструкції №44270405 від 29.02.2024, які сплачені ГУК у Київській області.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1, 2, 7 ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то зміст поняття «публічно-владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17, від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, від 18 вересня 2018 року у справі №823/218/17, від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17, від 2 квітня 2019 року у справі №137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі №826/2323/17, від 18 грудня 2019 року у справі №263/6022/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі №520/5442/18, від 26 лютого 2020 року у справі №1240/1981/18, від 1 квітня 2020 року у справі №520/13067/17, від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17, від 29 вересня 2020 року у справах №368/561/19 і №712/5476/19, від 8 жовтня 2020 року у справі №9901/393/19, від 13 жовтня 2020 року у справі №640/22013/18, від 23 листопада 2021 року у справі №175/1571/15, від 8 червня 2022 року у справі №362/643/21, від 12 липня 2023 року у справі №757/31372/18-ц).

Тому, помилковим є застосування приписів статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких нібито є суб`єкт владних повноважень. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Так, 23.02.2024 поліцейським взводу 1 роти 1 батальйону 2 ПСП в м. Біла Церква та Білоцерківського району Управління патрульної поліції в Київській області рядовим поліції Єришевим Богданом Олександровичем було винесено постанову серії ББА №126005 від 23.02.2024 у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на позивача ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400,00 грн.

29.02.2024 позивач ОСОБА_1 сплатила на виконання цієї постанови до бюджету, як адміністративний штраф, кошти в розмірі 3400,00 грн та заявила вимогу про повернення даних коштів.

Суд, вважає, що спірні правовідносини з приводу повернення відповідної суми стосуються захисту майнових прав позивача як фізичної особи.

З огляду на вказане вимога, яку заявила позивачка, належить до юрисдикції цивільного суду, оскільки дані правовідносини щодо повернення з бюджету коштів, які були сплачені як адміністративний штраф, але вже після скасування постанови про накладення штрафу, не є публічно-правовими (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі N 910/5880/21).

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 у справі N 910/5880/21 зазначила, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі N 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі N 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі N 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі N 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц (пункт 109)).

Так статтею 1212 ЦК передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, на ці правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК України та вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16, а також від 05 лютого 2020 року у справі №910/15295/18.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - «Конвенція») кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановись обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом з прав людини (далі - «ЄСПЛ», «Суд») у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України». Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно п. 1 с. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження в частині вимог про повернення грошових коштів у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та повернення коштів, оскільки даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та спір вирішується за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст. 2, 4, 19, 170, 293, 294, 295, 297 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження в частині вимог про повернення грошових коштів у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та повернення коштів.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена 14.03.2024.

Суддя О. В. Бондаренко