Справа № 460/21739/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/21739/23 пров. № А/857/22708/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року (постановлену за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Рівному суддею Поліщук О. В.) про закриття провадження в адміністративній справі № 460/21739/23 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо організації процесу роботи з добудови проблемного об`єкта будівництва - багатоквартирного житлового будинку четвертої секції житлового комплексу "Ріверсайд" (ЖК "Ріверсайд 4"), що знаходиться у АДРЕСА_1 , через неспроможність забудовника продовжувати таке будівництво;

- зобов`язати відповідача організувати процес роботи з добудови проблемного об`єкта будівництва - багатоквартирного житлового будинку четвертої секції житлового комплексу "Ріверсайд" (ЖК "Ріверсайд 4"), що знаходиться у АДРЕСА_1 , через неспроможність забудовника продовжувати таке будівництво.

Позов обґрунтовував тим, що він є потерпілим вкладником четвертої секції житлового комплексу Ріверсайд, оскільки забудовник, з яким укладено інвестиційний договір на будівництво, не здійснює таке будівництво. Вважав, що саме Рівненська міська рада зобов`язана організувати процес роботи щодо будівництва житлового комплексу з огляду на статтю 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво. Враховуючи наведене, з метою зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 02 листопада 2023 року Рівненський окружний адміністративний суд закрив провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Роз`яснено позивачу, що спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 і подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що ухвала прийнята з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Тому просив скасувати ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження та задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що спір у цій справі виник саме через бездіяльність суб`єкта публічних відносин, суб`єкта владних повноважень Рівненської міської ради, яка зобов`язана організувати процес роботи щодо будівництва житлового комплексу.

Крім того зазначає, що твердження суду про те, що розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства є неможливим спростовується тим, що аналогічні справи розглядалися в адміністративних судах, а Рівненський міський суд відмовляє у відкритті провадження (справа № 569/11894/23).

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що спір не є публічно-правовим, пов`язаний з порушенням цивільних(житлових) прав.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції мотивував це тим, що спір позивача з відповідачем не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, тобто не є публічно-правовим, оскільки твердження позивача про бездіяльність відповідача спричинене наявністю спору, який перебуває у приватноправовій площині, а саме спору між позивачем як інвестором у житлове будівництво та забудовником, а позовні вимоги обґрунтовані тим, що бездіяльність відповідача має наслідком створення перешкод у реалізації цивільних прав позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій та повноважень, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися суб`єктом саме у тих правовідносинах, де виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Під час визначення предметної юрисдикції справ, крім урахування суб`єктного складу спірних правовідносин, суди повинні виходити також із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, з яких виник спір, змісту та юридичної природи обставин у справі і мету пред`явлення позову.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Тобто спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Така правова позиція неодноразово була викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 20 вересня 2018 року у справі № 813/1076/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 817/986/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 520/13190/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17.

Відповідно до положень частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що спір у цій справі стосується захисту позивачем свого цивільного права у спорі щодо виконання забудовником договірних зобов`язань.

Наведене свідчить, що правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем, не є публічно-правовими, оскільки спір між ними виник не з приводу здійснення владних управлінських функцій, а щодо врегулювання виконання забудовником договірних зобов`язань.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 лютого 2018 року (справа № 807/1446/15).

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що спір у цій справі належить розглядати за правилами цивільного судочинства, оскільки такі не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи скаржника про те, що Рівненський міський суд відмовляє у відкритті провадження у справі № 569//11894/23, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки предметом спору у цій справі було визнання протиправною діяльність та зобов`язання вчинити дії Рівненського районного управління поліції і вимоги стосувалися вирішення спору щодо відкриття кримінального провадження та проведення слідчих дій.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року про закриття провадження в адміністративній справі № 460/21739/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин