Справа № 160/1769/24
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2024 року Справа № 160/1769/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
18.01.2024 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів її роботи з 01.08.1988 року по 30.06.1989 року в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія, з 01.01.2004 року по 06.05.2023 року в КП «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі, у відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди її роботи з 01.08.1988 року по 30.06.1989 року в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія, з 01.01.2004 року по 06.05.2023 року в КП «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», провести ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії з дати призначення з 06.05.2023 року та здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позову вказано, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 06 травня 2023 року отримує пенсію згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач, після призначення їй пенсії, ознайомившись з довідкою форми РС-право, виявила, що періоди її роботи з 01.08.1988 року по 30.06.1989 року та з 01.01.2004 року по 06.05.2023 року не були зараховані до страхового стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач 28 листопада 2023 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії, при цьому відповідачем було відмовлено у такому перерахунку, оскільки зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 01.08.1988 року по 30.06.1989 року на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» у подвійному розмірі немає законним підстав. Разом з тим, відповідач зазначив, що згідно ст. 24 Закону №1058, пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. З огляду на зазначене, періоди роботи у подвійному розмірі зараховано до страхового стажу до 01.01.2004 року. Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки позивач, працюючи на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія, безпосередньо контактувала з пацієнтами, у повному обсязі виконувала покладені на неї лікарською діяльністю обов`язки, а отже період її роботи з 01.08.1988 року по 30.06.1989 року в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» підлягає зарахуванню до страхового стажу у подвійному розмірі у відповідності з положеннями ст. 60 Закону №1788-XII. З огляду на вказане, позивач просила задовольнити позовні вимоги.
22.01.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
26.02.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що відповідно до приписів законодавства, обчислення стажу при розрахунку розміру пенсії здійснюється наступним чином: за період до 01.01.2004 - на підставі записів трудової книжки (ст. 56, 60, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»); починаючи з 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування). З дати призначення пенсії і по теперішній час, позивач отримує пенсію за віком на загальних підставах за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», то у відповідача відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача після 01.01.2004 в подвійному розмірі. Таким чином, позовна вимога про зарахування до стажу роботи періоду з 01.01.2004 по 06.05.2023 у подвійному розмірі є безпідставною оскільки вказаний період зараховано до стажу роботи позивача для обчислення пенсії за приписами ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Період роботи на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» зарахуванню до стажу роботи в подвійному розмірі немає законних підстав, оскільки не є виконанням роботи в реанімаційному відділенні. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 06.05.2023 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, яка призначена та розрахована за приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
28.11.2023 року ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії та зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі період роботи з 01.08.1988 року по 30.06.1989 року та з 01.01.2004 року по 06.05.2023 року.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.12.2023 року повідомлено позивача, що зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 01.08.1988 року по 30.06.1989 року на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» у подвійному розмірі немає законним підстав. Разом з тим, відповідач зазначив, що згідно ст. 24 Закону №1058, пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. З огляду на зазначене, періоди роботи у подвійному розмірі зараховано до страхового стажу до 01.01.2004 року.
Позивач вважає дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періодів її роботи з 01.08.1988 року по 30.06.1989 року в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія, з 01.01.2004 року по 06.05.2023 року в КП «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 303 від 08 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року № 10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Крім іншого, існує лист-роз`яснення Пенсійного фонду України № 3544-03, у якому зазначено: При вирішенні питання зарахування у подвійному розмірі періодів роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я необхідно керуватися спільним листом Міністерства праці і соціальної політики України, Пенсійного фонду України та Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2002р.
Відповідно до цього листа до стажу роботи у подвійному розмірі зараховується час роботи у відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів, оскільки наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.97 р. № 303 Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.
Керуючись вищезазначеним до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.97 р. № 303: у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії..
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17, від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вказана вище норма Закону України «Про пенсійне забезпечення» кореспондується із положеннями Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії (далі - Порядок №637), відповідного до яких основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання додаткових довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 31 березня 2020 року у справі №678/65/17.
Як вбачається з матеріалів справи, з 06.05.2023 року позивачу призначено пенсію за віком.
Пенсію обчислено при страховому стажі 56 років 11 місяців.
До страхового стажу в подвійному розмірі зараховані періоди роботи 01.09.1989 року по 31.07.1991 року на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога анестезіологічного реанімаційного відділення, з 01.08.1991 року по 24.06.1992 року, з 01.07.1992 року по 02.08.1992 року, з 16.08.1992 по 28.01.1993 року лікарем анестезіологом реаніматолог блоку реанімації та інтенсивної терапії, з 01.02.1993 року по 31.05.1993 року, з 06.07.1993 року по 01.01.2001 року, 10.01.2001 31.12.2003 лікарем анестезіологом реаніматологом анестезіологічного відділення.
До страхового стажу в подвійному розмірі не враховано періоди роботи: з 01.08.1988 року по 30.06.1989 року в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія, з 01.01.2004 року по 06.05.2023 року в КП «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради».
Згідно записів у Трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 у спірні періоди працювала, зокрема:
- з 01.08.1988 року по 30.06.1989 року в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія,
- з 01.01.2004 року по 06.05.2023 року в КП «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради».
Також відповідно до відомостей, які містяться у Довідці від 06.07.2023 року №485, «Міська лікарня №2» змінена на Комунальний заклад «Міська лікарня №2» на підставі Наказу Фонду комунальної власності м. Кривого Рогу №198 УМ від 05.12.2000 р.
Комунальний заклад «Міська лікарня №2» змінено на Комунальний заклад «Міська клінічна лікарня №2» на підставі наказу Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради №209 ум від 05.10.2004 р.
Комунальний заклад «Міська клінічна лікарня №2» змінено на Комунальний заклад «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради №196-10/VI від 27.12.2011 р.
Комунальний заклад «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» змінено на Комунальне підприємство «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради №388-14VII від 19.10.2018 р.
Комунальне підприємство «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» змінено на Комунальне підприємство «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради на підставі наказу Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради №131-ум від 24.07.2019 р..
Згідно з довідкою від 23.06.2023 року №37/к, виданою Комунальним підприємством «Криворізька міська лікарня №1» Криворізької міської ради, позивач була прийнята в Відділкову лікарню станції Кривий Ріг-Головний Придніпровської залізниці по переводу з 2-ої Міської лікарні м. Кривого Рогу за домовленістю між керівниками на посаду лікаря-анестезіолога-реаніматолога блоку реанімації і інтенсивної терапії з 01.08.1991 р. (Наказ №107 від 01.08.1991 р.).
Також, відповідно до відомостей, які містяться у довідці від 23.06.2023 року №37/К, Відділкова лікарня на ст. Кривий Ріг-Головний Придніпровської залізниці перейменована на Державний заклад «Відділкова лікарня станції Кривий Ріг Головний ДП «Придніпровська залізниця» згідно наказу №079-Ц від 20.02.2008 року Міністерства транспорту та зв`язку України Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця».
Згідно рішення Криворізької міської ради від 27.01.2016 року за №236 та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 28.04.2016 року Державний заклад «Відділкова лікарня станції Кривий Ріг-Головний ДП «Придніпровська залізниця» реорганізовано шляхом перетворення в комунальний заклад «Криворізька міська лікарня №10» Криворізької міської ради.
Згідно рішення Криворізької міської ради від 27.02.2019 року №3502 Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 04.06.2019 р. Комунальний заклад «Криворізька міська лікарня №10» Криворізької міської ради реорганізовано шляхом перетворення в Комунальне некомерційне підприємство «Криворізька міська лікарня №10» Криворізької міської ради».
Згідно рішення Криворізької міської ради від 26.02.2021 року №481 про реорганізацію шляхом приєднання Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня №10» Криворізької міської ради до Комунального підприємства «Криворізька міська лікарня №1» Криворізької міської ради правонаступника всіх прав та обов`язків комунального закладу охорони здоров`я, що припиняється з 01.06.2023 р.. Підстава: спільне рішення від 31.05.2023 р. №13.
Суд зазначає, що записи у трудовій книжці позивачки виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.
Відповідач не надав жодних зауважень щодо заповнення трудової книжки позивача.
Отже, стаж роботи позивача у вказані періоди на посадах лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія підтверджується записами у трудовій книжці позивача, що дає право позивачу на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Що стосується зауважень відповідача про ненадання позивачем уточнюючої довідки щодо відсутності окремого реанімаційного відділення.
Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.
Тобто, надання додаткових довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
У спірних правовідносинах ці випадки відсутні, оскільки записами у трудовій книжці позивача підтверджується стаж його роботи.
Відсутність окремого реанімаційного відділення не спростовує характер виконуваної роботи на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія анестезіологічного відділення.
Саме виконання таких робіт, з яким законодавство пов`язує право особи на зарахування до стажу відповідного відпрацьованого часу, надає право на зарахування цього стажу в подвійному розмірі.
Стосовно доводів пенсійного органу про те, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стосується наявного стажу роботи до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом №1058-IV, суд зазначає про наступне.
Так, за змістом п.2 розділу XV прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно із п.3 ст. 40 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.
Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і №2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Приписами ч. 2 ст. 24 Закону №1058 передбачено, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
При цьому, як зазначено в частині 3 вказаної статті, страховий стаж ураховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, зокрема, за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Вимогами п.4 ст. 24 Закону №1058-IV установлено, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Як наголошувалось судом раніше, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Суд зауважує, що редакція ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час.
При цьому стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію. Водночас, нормами ст. 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугою років.
Таким чином, суд доходить висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.
Висновки у цій справі узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 11 грудня 2018 року у справі № 310/385/17(2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі № 485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі № 689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 462/1713/17.
Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів її роботи з 01.08.1988 року по 30.06.1989 року в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія, з 01.01.2004 року по 06.05.2023 року в КП «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», слід визнати протиправними.
Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.
Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на зазначене, для повного та ефективного захисту прав позивача та дотримання гарантій щодо остаточного вирішення спору між сторонами, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі, у відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди її роботи з 01.08.1988 року по 30.06.1989 року в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія, з 01.01.2004 року по 06.05.2023 року в КП «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», провести ОСОБА_1 та здійснити перерахунок та виплату пенсії з дати призначення з 06.05.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 968,96 грн., що документально підтверджується квитанцією №6373-7591-0713-7807 від 18.01.2024 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 968,96 грн., бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів її роботи з 01.08.1988 року по 30.06.1989 року в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія, з 01.01.2004 року по 06.05.2023 року в КП «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі, у відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди її роботи з 01.08.1988 року по 30.06.1989 року в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія, з 01.01.2004 року по 06.05.2023 року в КП «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради»,
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з дати призначення з 06.05.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 968,96 грн. (девятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв