Справа № 580/11050/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року справа № 580/11050/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення й зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач 2), в якій, з урахуванням поданої 19.12.2023 заяви про зміну предмету позову, просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 46 від 07.09.2023 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву позивача від 31.08.2023 № 5342 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 16.01.1989 по 12.02.1992 в ТОВ «Уманчанка» та період перебування на обліку як безробітної з 12.10.2005 по 30.09.2006, в Уманській філії Черкаського обласного центру зайнятості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що має право на призначення пенсії за віком у зв`язку з наявністю відповідного стажу та досягненням відповідного віку, проте пенсійний орган протиправно відмовив у призначенні пенсії за відсутності необхідного страхового стажу.

15.12.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просить в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши, що згідно документів, наданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії за віком, її страховий стаж складає 18 років 02 місяці 11 днів. До страхового стажу позивача не враховано період роботи: 16.01.1989 по 12.02.1992 період роботи зазначений в архівній довідці від 11.09.2019 № 42, виданої ТОВ Уманчанка, оскільки ім`я в довідці (Таісія) не відповідає даним паспорту (Таїсія); з 12.10.2005 по 30.09.2006 період перебування на обліку в Уманській філії Черкаського обласного центру зайнятості згідно довідки № 52 від 23.03.2023, оскільки у довідці значиться ім`я Таісія, що не відповідає паспортним даним заявниці (Таїсія). У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу органами Пенсійного фонду України було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком.

09.01.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що згідно документів страховий стаж позивача склав 18 років 2 місяці 11 днів. Позивачу 12.09.2023 виповнилось 63 роки. Згідно архівної довідки від 11.09.2019 № 42 період роботи позивача у фірмі побутових послуг «Уманчанка» не враховано до страхового стажу, оскільки в наказі про звільнення № 22 від 12.02.1992 значиться ім`я Таісія, що не відповідає паспортним даним заявниці (Таїсія). З приводу не врахування до страхового стажу періоду отримання допомоги по безробіттю з 12.10.2005 по 30.09.2006 відповідач 2 вказав, що в довідці від 23.03.2023 №52 про період виплати допомоги по безробіттю також встановлено невідповідність імені (Таісія).

12.01.2024 представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що дані, зазначені в довідці від 23.03.2023 № 52, відповідають інформації, зазначеній в трудовій книжці позивача, збігається період отримання допомоги, дата народження позивача, її прізвище та по батькові, через помилку адміністрації установи ім`я позивача вказано як ОСОБА_2 , проте позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи інших документів.

Ухвалою від 27.11.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою від 20.12.2023 суд залучив до участі в цій справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта № НОМЕР_1 , виданого 29.11.2019, орган, що видав 7113.

14.08.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуло заяву позивача та 22.08.2023 прийняло рішення № 46 про відмову у призначенні пенсії за віком, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України № 1058-IV у зв`язку із відсутністю страхового стажу.

Відповідач 1 листом від 29.08.2023 № 2300-0207-8/56803 повідомив позивача про прийняте рішення від 22.08.2023 № 46.

31.08.2023 позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву позивача від 31.08.2023 за принципом екстериторіальності розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та 07.09.2023 прийняло рішення № 46 про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідно до рішення Головного управління від 07.09.2023 № 46 страховий стаж позивача становить 18 років 02 місяці 11 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 16.01.1989 по 12.02.1992 згідно довідки № 42 від 11.09.2019, оскільки в наказі про звільнення № 22 від 12.02.1992 значиться ім`я Таісія, що не відповідає даним паспорту заявниці (Таїсія). У довідці № 52 від 23.03.2023 про період виплати допомоги по безробіттю встановлено невідповідність імені (Таісія).

Таке рішення територіального органу Пенсійного фонду позивач вважає протиправним, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV визначає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років (ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV).

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Ведення трудових книжок повинно відповідати вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 зазначеної Інструкції встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства (п. 1.5 Інструкції № 58).

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.13. Інструкції № 58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

П. 2.6 Інструкції № 58 визначає, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

П. 2.8. Інструкції № 58 визначено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

У відповідності до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як встановив суд, спірним у цій справі є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.09.2023 № 46 про відмову в призначенні пенсії позивачу.

Спірним рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

При цьому, до такого не зараховано період роботи з 16.01.1989 по 12.02.1992 згідно довідки від 11.09.2019 № 42, оскільки в наказі про звільнення № 22 від 12.02.1992 значиться ім`я Таісія, що не відповідає даним паспорту заявниці (Таїсія). Також у довідці від 23.03.2023 № 52 про період виплати допомоги по безробіттю встановлено невідповідність імені (Таісія).

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду робити позивача з 16.01.1989 по 12.02.1992 у фірмі «Уманчанка» суд зазначає таке.

Відповідно до даних трудової книжки колгоспника від 31.12.1979 позивач у спірний період 16.01.1989 прийнята на роботу комплексним приймальником с. Яроватка в Уманську фірму «Уманчанка» (наказ №8-к від 16.01.1989) та 12.04.1992 була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ № 22 від 12.02.1992).

Згідно з архівною довідкою ТОВ «Уманчанка» від 11.09.2019 № 42, виданої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в тім, що вона прийнята на роботу в фірму побутових послуг «Уманчанка» комплексним приймальником с. Яроватка з 16.01.1989 згідно наказу № 8-К від 16.01.1989. Звільнена ОСОБА_3 з 12.02.1992 згідно наказу № 22 від 12.02.1992 по ст. 40 п. 1 КЗпП України (за скороченням чисельності).

Так, дійсно, відповідно до архівної довідки ТОВ «Уманчанка» від 11.09.2019 № 42 власне ім`я позивача зазначено «Таісія».

При цьому, суд врахував, що відповідно до спірного рішення від 07.09.2023 № 46 Головне управління зарахувало позивачу інші періоди її роботи відповідно до даних трудової книжки колгоспника від 31.12.1979. Це також підтверджується довідкою форми РС-право від 07.09.2023, з якої вбачається, що позивачу зараховано до її страхового стажу, зокрема, періоди її роботи в інших підприємствах.

Тож, суд вважає, що відповідач 2, не зарахувавши до страхового стажу позивача період її роботи з 16.01.1989 по 12.02.1992, оскільки в довідці від 11.09.2019 № 42 власне ім`я позивача зазначено « ОСОБА_2 », припустився формалізму, оскільки даними її трудової книжки колгоспника від 31.12.1979 підтверджується, що позивач дійсно працювала з 16.01.1989 по 12.02.1992 у фірмі «Уманчанка».

Щодо не зарахування відповідачем 2 спірного періоду перебування позивача на обліку в центрі зайнятості відповідно до довідки від 23.03.2023 № 52, а саме з 12.10.2005 по 30.09.2006, оскільки у зазначеній довідці встановлено невідповідність імені (Таісія), суд зазначає наступне.

Відповідно до архівної довідки від 23.03.2023 № 52, виданої Уманською філією Черкаського обласного центру зайнятості Черкаського обласного центру зайнятості, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку як зареєстрована безробітна в службі зайнятості з 06.10.2005 по 03.10.2006 та отримувала допомогу по безробіттю з 12.10.2005 по 30.09.2006.

При цьому, суд врахував, що відповідно до вкладиша до трудової книжки від 04.10.2006 ОСОБА_1 перебувала на обліку з 12.10.2005 по 30.09.2006 в Уманському районному центрі зайнятості та отримувала виплати допомоги по безробіттю.

Таким чином, суд вважає, що даними трудової книжки позивача підтверджується, що наведена в архівній довідці Уманської філії Черкаського обласного центру зайнятості Черкаського обласного центру зайнятості від 23.03.2023 № 52 інформація щодо періоду перебування ОСОБА_3 на обліку як безробітна стосується саме ОСОБА_1 (позивача).

Зазначене підтверджує те, що позивач дійсно перебувала у період з 06.10.2005 по 03.10.2006 в службі зайнятості як безробітна та отримувала з 12.10.2005 по 30.09.2006 відповідні виплати.

Враховуючи зазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно не зарахувало до страхового стажу позивача період її роботи з 16.01.1989 по 12.02.1992 в ТОВ «Уманчанка» та період перебування на обліку як безробітної з 12.10.2005 по 30.09.2006 в Уманській філії Черкаського обласного центру зайнятості.

Тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.09.2023 № 46, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком, є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.09.2023 № 46 про відмову позивачу в призначенні пенсії, зобов`язання відповідача 2 зарахувати до страхового стажу позивача період її роботи з 16.01.1989 по 12.02.1992 в ТОВ «Уманчанка» та період перебування на обліку як безробітної з 12.10.2005 по 30.09.2006 в Уманській філії Черкаського обласного центру зайнятості та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 31.08.2023.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву позивача, зарахувавши до її страхового стажу спірні періоди, то вона задоволенню не підлягає. Оскільки заява позивача від 31.08.2023 була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та прийнято протиправне рішення про відмову в призначенні пенсії, тому повторний розгляд також повинно здійснити вказане управління.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з частковим задоволення позову судові витрати підлягають розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то частина судових витрат пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.09.2023 № 46 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15; ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) період роботи з 16.01.1989 по 12.02.1992 в ТОВ «Уманчанка» та період перебування на обліку як безробітна з 12.10.2005 по 30.09.2006 в Уманській філії Черкаського обласного центру зайнятості та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.08.2023 про призначення пенсії за віком.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО