Справа № 620/12458/23
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2023 № 960 та стягнути з відповідача незаконно утримане грошове забезпечення в рахунок відшкодування нанесених державі збитків, на підставі п. 5 наказу від 12.07.2023 №960.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її дії не могли привести до втрати зброї, оскільки остання була здана на виконання законного усного наказу прямого керівника, що підтверджується поясненнями інших осіб, опитаних в ході службового розслідування. Зазначає, що документи про здачу зброї не оформлювалися, позаяк, факт здачі зброї має бути засвідчений підписом відповідальної особи, яка отримує зброю, а не підписом військовослужбовця, що здає зброю.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2023 №960. В іншій частині у задоволені позову - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги наголошує, що військовослужбовці, які здають стрілецьку зброю, повинні переконатися в тому, що здана ними зброя (боєприпаси) документально оформлена черговим підрозділу (частини) у книзі видачі зброї та боєприпасів. Також, зазначає, що покази свідків про те, що зброя була здана ОСОБА_2 не відповідають дійсності, а лише підтверджуються факт, що зброя була здана без дотримання вимог Інструкції в присутності помічника начальника технічної частини Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Також, ОСОБА_2 в момент залишення зброї позивачкою було наголошено про порушення здачі зброї, про що останній вказує у своїх поясненнях. Саме бездіяльність позивачки, яка проявилась у відсутності контролю про те, що здача зброї документально оформлена, стала наслідком втрати зброї.

Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що 09.05.2023 позивачкою подано рапорт Командиру батальйону матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування.

Наказом від 13.05.2023 № 744 призначено службове розслідування за фактом можливої втрати АКС-74 № НОМЕР_2 . Строк проведення службового розслідування продовжувався на 1 місяць, відповідно до наказу від 12.06.2023 № 816.

За результатами службового розслідування складено акт, відповідно до висновків якого встановлено, що зброя (5,45 мм автомат АКС-74 № НОМЕР_3 ) стоїть на обліку служби ракетно-артилерійського озброєння, матеріально відповідальна особа - командир взводу польового вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_3 , закріплена за начальником майстерні речового майна батальйону матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_4 .

Вищезазначена зброя зі слів ОСОБА_4 була здана 24.02.2022 командиру взводу запасної роти Військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_5 , який зазначене заперечує.

Враховуючи, що документи про передачу-отримання зброї (5,45 мм автомат АКС-74 № НОМЕР_3 ) відсутні - неможливо підтвердити наявність вищезазначеної події та порушення з боку відповідальної особи, якій можливо зброя здавалася на зберігання.

Також, згідно акту за результатом перевірки структурних підрозділів управління та складу ракетно-артилерійського озброєння Військової частини НОМЕР_1 місцезнаходження 5,45 мм автомату АКС-74 № НОМЕР_3 не встановлено.

В акті зазначено, що з боку позивачки мають місце порушення щодо порядку здачі зброї на зберігання, що стало наслідком незадовільного виконання службових обов`язків та призвело до негативних наслідків пов`язаних із неможливістю встановити фактичне місцезнаходження зброї, як наслідок - втрати вищезазначеної зброї.

В діях позивачки має місце порушення вимог абз. 3, 4, 6 ст. 11, ст. 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, абз.1 ст.4 Дисциплінарного Статуту ЗСУ.

В подальшому, відповідачем винесено наказ від 12.07.2023 № 960, яким позивачку притягнуто до матеріальної відповідальності і завдані державі збитки за втрачене майно на суму 23 606, 40 грн (п. 2 Наказу №960), оголошено дисциплінарне стягнення «сувора догана» (п. 3 Наказу №960), позбавлено позивачку премії за липень 2023 року та утримано з неї 23 606, 40 грн (п. 5 Наказу №960).

Вважаючи зазначений наказ відповідача протиправним, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, а позовні вимоги щодо стягнення заявлені позивачкою передчасно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає.

Статтею 16 Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно ст.ст. 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX (далі - Закон № 160-IX).

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 Закону № № 160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених ст. 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.

Зазначений закон розрізняє 3 види матеріальної відповідальності, а саме обмежена матеріальна відповідальність, повна та підвищена матеріальна відповідальність.

Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі, зокрема, виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно ст. 7 Закону № № 160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону № № 160-IX у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

У статті 9 Закону № 160-IX визначено обставини, що виключають матеріальну відповідальність наведені.

Завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: дії непереборної сили; необхідної оборони; крайньої необхідності; виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; виправданого службового ризику; затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених ч.ч. 3-5 цієї статті та ч. 1 ст. 12 цього Закону (ч. 1 ст. 10 Закону № 160-IX). Стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення (ч. 1 ст. 13 Закону № 160-IX).

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджено наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок).

Даний Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Відповідно до положень Порядку особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Особи, які проводять службове розслідування, мають право, зокрема, запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування).

У разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду.

Судом установлено, що згідно з накладною від 15.02.2021 № 31 помічником начальника технічної служби військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_6 було видано 5,45 мм автомат АКС-74 № НОМЕР_3 командиру взводу зв`язку польового вузлу зв`язку старшому лейтенанту ОСОБА_7 .

Самим службовим розслідування визначено, що матеріально-відповідальною особою є командир взводу ПВЗ старший лейтенант ОСОБА_3 . При цьому, згідно запису у військовому квитку начальника майстерні речового майна батальйону матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 02.04.2021, зазначений автомат закріплено за нею.

Так, з акту службового розслідування та пояснень вбачається, що позивачкою було отримано усний наказ командира бригади Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , згідно якого жінкам, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , було наказано здати зброю та залишити територію автопарку. Здача зброї жодними документами не оформлювалась. При цьому, здача зброї відбувалася в приміщенні складу, присутньому на той момент капітану ОСОБА_16 той же час, з пояснень ОСОБА_17 вбачається, що капітан ОСОБА_18 зауважив, що так здавати зброю неправильно, на що отримав зауваження від майора

ОСОБА_19 подальшому, зброя була поміщена в «КАМАЗ». З пояснень ОСОБА_20 вбачається, що після відбуття всіх з К.Т.П. він помітив, що залишилось декілька автоматів, які ніхто не забрав. Після цього разом з майором Недашківським вони на наступний день передали зброю заступнику частини майору ОСОБА_21 . Сам же ОСОБА_18 у своїх поясненнях заперечує факт отримання зброї від позивачки та зазначає, що 25.02.2022, після повернення з ВЧ НОМЕР_4 , зброя знаходилась в автомобілі майора ОСОБА_22 в кількості 6 (шести) АКС-74.

З пояснень ОСОБА_23 вбачається, що в подальшому зброя була повернута всім дівчатам, окрім ОСОБА_24 .

Так, наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440 затверджено Інструкцію з обліку військового майна у Збройних Силах України (далі - Інструкція № 440).

Ця Інструкція визначає механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України, і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.

Пунктом 2 Інструкції № 440 визначено, що матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Згідно з п.п. 6, 7 Інструкції № 440 обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна повинен бути своєчасним, достовірним і точним. Облік військового майна ведеться у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках за відповідною (визначеною) номенклатурою.

Кількісний облік військового майна ведеться в натуральних показниках у стандартних одиницях вимірювання та обліку, визначених Державним класифікатором України «Класифікатор системи позначень одиниць вимірювання та обліку ДК 011-96», затвердженим наказом Держстандарту України від 09.01.1997 № 8.

Відповідно до розділу ІІ Інструкції № 440 облікові документи залежно від їх призначення поділяються на первинні документи, облікові регістри, документи допоміжного характеру, оформлення яких здійснюється за відповідними формами, які визначаються цією Інструкцією, а також за формами, які визначені Порядком списання військового майна, Інструкцією про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 № 359, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.08.2005 за №933/11213 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 20.10.2015 №569) (далі - Інструкція про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах), типовими формами з обліку та списання основних засобів суб`єктами державного сектору та порядку їх складання, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 13.09.2016 № 818, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.10.2016 за №1336/29466 (далі - Типові форми з обліку та списання основних засобів), Типовими формами обліку та списання запасів бюджетних установ та інструкції про їх складання, затвердженими наказом Державного казначейства України від 18.12.2000 №130, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.12.2000 за №962/5183 (далі - Типові форми обліку та списання запасів), та іншими нормативно-правовими актами з питань бухгалтерського обліку бюджетних установ.

Первинними документами є накладні, вимоги, відомості, акти, атестати та інші документи, які призначені для оформлення і підтвердження здійснених господарських операцій, що пов`язані з рухом і зміною вартісного та якісного (технічного) стану військового майна, і є підставою для записів облікових даних в облікових регістрах.

Наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 № 359 затверджено Інструкцію про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України (далі - Інструкція № 359).

За визначенням наведеним у п. 2 Інструкції № 359 стрілецька зброя - табельна та нетабельна зброя: револьвери, пістолети, гвинтівки, карабіни, автомати, пістолети-кулемети, кулемети, сигнальні пістолети, ручні гранатомети, запасні стволи кулеметів, пристрої для навчальних стрільб, спортивна та навчальна зброя, зброя спеціального призначення.

За приписами розділу ІІ Інструкції №359 у підрозділах військової частини облік стрілецької зброї та боєприпасів ведеться за книгою видачі зброї та боєприпасів (додаток 5), книгою обліку за номерами і закріплення озброєння та техніки (додаток 12), книгою обліку озброєння та техніки за номерами і технічним станом, відомістю закріплення зброї за особовим складом (додаток 14), книгою прийняття та здавання чергування, форма якої наведена в додатку 9 до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, книгою обліку наявності та руху військового майна в підрозділі (додаток 15), книгою обліку військового майна, виданого в тимчасове користування (додаток 16), книгою огляду (перевірки) озброєння, техніки та боєприпасів роти, форма якої наведена в додатку 11 до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, роздавально-здавальною відомістю боєприпасів на пункті бойового постачання військової частини (додаток 17).

У книзі обліку наявності та руху військового майна в підрозділі стрілецька зброя обліковується комплектно згідно з номенклатурою та за зразками (видами) разом із належним до неї запасним індивідуальним комплектом запасного інструменту і приладдя. На кожний зразок (вид) стрілецької зброї у книзі виділяється необхідна кількість сторінок (залежно від обсягу руху цієї зброї). Звірки обліку підрозділу з обліковими даними служби РАО військової частини записуються наступним рядком на кожній сторінці номенклатури стрілецької зброї.

Книга видачі зброї та боєприпасів (додаток 5) зберігається: у чергового військової частини - у сейфі (металевій шафі) для зберігання документів; у підрозділах - на місцях несення служби добовим нарядом.

Книги обліку мають бути пронумеровані, прошнуровані, скріплені печаткою військової частини (без зображення герба) та зареєстровані в установленому порядку в службі діловодства згідно з номенклатурою справ.

Записи в книгах обліку ведуться чорнилом (пастою), розбірливо, без помарок і підчисток. Виправлення допущених помилок проводиться шляхом закреслення неправильного запису так, щоб закреслене було чітко видно. Новий запис завіряється підписом особи, яка веде облік, із зазначенням дати.

У підрозділах військової частини стрілецька зброя та боєприпаси до неї, у тому числі спортивна та навчальна, зберігаються в кімнаті для зберігання зброї в порядку, передбаченому ст.ст. 144-151 Статуту.

У разі відсутності у підрозділі військової частини кімнати для зберігання зброї або приміщення для зберігання особистої зброї дозволяється зберігати стрілецьку зброю та боєприпаси в кімнаті для зберігання зброї вартового приміщення в окремих ставницях, шафах, ящиках.

Відповідно до п. 15 розділу ІІ Інструкції № 359 стрілецька зброя (у тому числі спортивна і навчальна) закріплюється за військовослужбовцями рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців, у яких штатна зброя - пістолет) під особистий підпис у відомості закріплення зброї за особовим складом (додаток 14), яка реєструється у службі діловодства військової частини.

Відомість складається за підрозділ і зберігається в командира підрозділу.

Назва, серія, номер і дата видачі стрілецької зброї, закріпленої за військовослужбовцями рядового, сержантського та старшинського складу та виданої зі складу офіцерам і прапорщикам (мічманам), крім спортивної і навчальної стрілецької зброї, записуються у військовий квиток військовослужбовця (посвідчення офіцера або прапорщика (мічмана)).

Кожний запис про отриману (здану) стрілецьку зброю у військових квитках завіряється підписом командира підрозділу, а в посвідченнях офіцера або прапорщика (мічмана) - начальника служби РАО (посадової особи, яка відповідає за облік, зберігання та видачу стрілецької зброї та боєприпасів), і скріплюється гербовою печаткою військової частини.

Відповідно до п. 2 розділу Х Інструкції №359 військовослужбовці отриману стрілецьку зброю та боєприпаси повинні постійно тримати при собі. У разі тимчасового виходу (виїзду) військовослужбовців до населених пунктів, у тому числі тих, що не належать до району відповідальності підрозділу, для вирішення особистих чи службових питань стрілецька зброя та боєприпаси здаються відповідальному за облік стрілецької зброї і боєприпасів підрозділу або черговому підрозділу з внесенням відповідних змін до опису зброї, яка зберігається у шафі (ящику) (додаток 22).

Відповідно до ст. 11 Статуту обов`язок військовослужбовця знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що ведення обліку та оформлення зданої зброї на позивачку не покладається. При цьому, неналежне документальне оформлення відповідачем обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів не може бути підставою для перекладення відповідальності на позивачку.

Так, Інструкції № 359 та № 440, які регулюють порядок ведення обліку військового майна, а також положення Статуту встановлюють певні алгоритми взаємодії та правила поведінки для військовослужбовців, в тому числі в частині обліку, видачі, отримання, здачі військового майна та його списання, і покладають на відповідальних осіб обов`язок дотримуватися цих алгоритмів і правил, з метою недопущення розкрадання, викрадення, втрати тощо військового майна, та подальшого його використання в незаконний спосіб, поза межами військової служби.

Відповідно до ст. 35 Статуту накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що саме на позивачку покладено обов`язок щодо збереження ввіреного їй військово майна, в даному випадку 5,45 мм автомату АКС-74 № НОМЕР_3 , до моменту передачі його на зберігання у порядку встановленому Інструкцією №359. В той же час, матеріали службового розслідування не містять пояснень ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , майора Недашківсокого та ОСОБА_22 , як осіб, яким в тому числі могли бути відомі обставини, що стосуються правопорушення та які були присутні під час вчинення правопорушення. Також, службовим розслідування не надавалась оцінка наказу ОСОБА_8 щодо здачі зброї та можливості належного її оформлення.

Матеріали службового розслідування не містять доказів, які б свідчили про невиконанням чи неналежне виконання позивачкою обов`язків військової служби або службових обов`язків. Також, службовим розслідуванням не встановлено причинний зв`язок між протиправною поведінкою позивача і завданою шкодою, оскільки дії позивача в ситуації, яка досліджується, не відрізняється від поведінки інших осіб, які також здавали зброю на виконання наказу, проте їх зброя була їм повернута.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що службове розслідування було проведене неналежним чином, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Таким чином, відповідачем не доведено, що саме ОСОБА_1 невиконанням чи неналежним виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків спричинила втрату або розкрадання військового майна.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача незаконно утриманого грошового забезпечення в рахунок відшкодування нанесених державі збитків, на підставі п. 5 наказу від 12.07.2023 № 960, то суд першої інстанції правильно зазначив, що остання є передчасною, оскільки п. 3 ст. 14 Закону № 160-IX визначено, що у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев