Справа № 260/7545/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2024 року м. Ужгород№ 260/7545/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 1) визнати наказ №25 від 04.01.2023 року про позбавлення ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за грудень 2022 року за вчинення ним військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, незаконним і скасувати; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду за грудень 2022 року.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом військової частини від 04.01.2023 його було виключно зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, однак при цьому його було позбавлено додаткової грошової винагороди за грудень 2022 року з підстав вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому з відповідним наказом та матеріалами скоєння правопорушення його ознайомлено не було. З отриманої в подальшому постанови Дружківського міського суду від 06.02.2023 №3/229/366/2023 він дізнався, що матеріали про адміністративне правопорушення були повернуті до командира військової частини для належного дооформлення, оскільки були складені з численними порушеннями. Таким чином, станом на кінець 2023 року відсутнє будь-яке рішення суду, що б підтверджувало скоєння ним адміністративного правопорушення. З огляду на що вважає, що підстав для позбавлення його додаткової винагороди у відповідача не було.

19 вересня 2023 року відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Стверджує про помилковість зазначення у долученому до відповіді на запит додатку до наказу Військової частини №25 від 04.01.2023 вчинення військовослужбовцем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, як підстави позбавлення додаткової винагороди. Такі недоліки були зумовлені значною завантаженістю військової частини під час дії воєнного стану та участі у бойових діях. Заявляє, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та відповідно не виплата спірної додаткової винагороди була відмова останнього від виконання бойового завдання щодо оборони України в районі населених пунктів Бахмутське та Підгороднє Донецької області. З огляду на що вважає, що військова частина діяла відповідно до законодавчих вимог.

24 жовтня 2023 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується, оскільки такі не спростовують наведені в позовній заяві аргументи. Повторно наголошує на тому, що долучений відповідачем в якості доказу протокол про притягнення до адміністративної відповідальності складений з порушеннями вимог, а його вина не доведена в судовому порядку.

31 жовтня 2023 року відповідач надіслав до суду заперечення №4058 від 30.10.2023, в яких зазначає, що нормами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України не передбачена обов`язковість проведення службового розслідування при накладенні на підлеглого дисциплінарного стягнення, а отже є правом командира військової частини. В спірних правовідносинах не було доцільності проведення службового розслідування, оскільки підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності була відмова від виконання військового обов`язку, що мала місце 26 грудня 2022 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 залишено без розгляду позов в частині позовних вимог, що стосуються оскарження наказу Військової частини НОМЕР_1 №25 від 04.01.2023 року про позбавлення ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за грудень 2022 року.

Вказана ухвала позивачем отримана 13 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку, оскаржена не була та набрала законної сили 26 лютого 2024 року.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) у період з 22 травня 2022 року по 06 січня 2023 року проходив військову службу у Збройних Силах України за призовом по мобілізації у складі Військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця 2 стрілецього відділення 1 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону.

Відповідно до довідки №7444 від 07.12.2022, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 23.09.2022 по 15.11.2022, з 25.11.2022 по 07.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи на території Запорізької та Херсонської областей.

З матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2022 року командир 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 склав протокол серії А1556 №314 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно військовослужбовця солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до такого протоколу, 26 грудня 2022 року солдат ОСОБА_1 був призначений в групу щодо здійснення оборонних заходів на одному із взводних опорних пунктів смуги відповідальності 2 стрілецького батальйону з 06 грудня 2022 року з метою виконання обов`язків спостерігачем на позиції підрозділу. Однак військовослужбовець виконувати обов`язки відмовився, до виконання завдань не приступив, до фельдшера медичного пункту 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 26 грудня 2022 року за медичною допомогою не звертався, про звільнення від виконання службових обов`язків дозвіл не надавався.

У зв`язку з чим начальник штабу перший заступник командира батальйону 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 здійснив письмово доповідь рапортом командиру 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 про не заступання вказаного військовослужбовця в добовий наряд.

З огляду на вищевказані обставини командир 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 у протоколі серії НОМЕР_1 №314 від 26.12.2022 дійшов висновку, що ОСОБА_1 внаслідок халатного ставлення до вимог старших начальників та особистої безвідповідальності, своїми діями, усвідомлюючи їх характер, завідомо знаючи про відповідальність, передбачену законодавством України, вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: відмова від виконання законних вимог командира (начальника), вчинена в умовах особливого періоду. Правопорушення здійснене о 08 год 30 хв 26 грудня 2022 року та закінчено об 11 год 27 грудня 2022 року.

Відповідно до відомостей вищезазначеного протоколу, ОСОБА_1 від підпису такого протоколу та надання пояснень відмовився, що засвідчено підписами свідків: майора ОСОБА_2 та старшого лейтенанта ОСОБА_3 .

В подальшому за порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 37, 127, 128, 130 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, за відмову від виконання бойового наказу (розпорядження), обов`язків під час несення військової служби в районі ведення бойових дій, керуючись вимогами ст.ст. 45, 55, п. «г» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №3072 від 31.12.2022 солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність. Окрім того, вирішено не виплачувати солдату ОСОБА_1 премію та додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за грудень 2022 року.

Відповідно до тексту такого наказу вказане рішення прийнято на підставі доповіді та бойового донесення командира 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 та встановлення факту відмови солдата ОСОБА_1 виконувати обов`язки військової служби за призначенням, а саме щодо переміщення для подальшого виконання бойових завдань щодо оборони України в районі населених пунктів Бахмутське та Підгороднє Бахмутського району Донецької області, відповідно до наказу командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

Вказаний наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 ОСОБА_1 оскаржений не був та не є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Сторони визнають, що при виплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2022 року Військова частина НОМЕР_1 додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, не нарахувала та не виплатила.

Так, згідно п. 5 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №25 від 04.01.2023 «Про виплату додаткової винагород військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 за грудень місяць 2022 року» вирішено не виплачувати додаткову винагороду військовослужбовцям, відповідно до додатку 4 до цього наказу, серед яких значиться ОСОБА_1 .

Як вбачається з додатку 4 до вказаного наказу ОСОБА_1 був позбавлений такої додаткової винагороди за вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол серії А1556 №314 від 26.12.2022).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №5 від 06.01.2023 солдата ОСОБА_1 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 04.01.2023 №4-РС на підставі п. «а» ч. 1 ст. 26 (у запас), пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 06 січня 2023 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Не погодившись з правомірністю не виплати йому додаткової винагороди за грудень 2022 року, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки, відповідно до положень ст. 17 Конституції України, є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Нормами ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Нормами ст. 1-2 Закону №2011 визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 ст. 9 Закону №2011 визначено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, а також надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону №2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань кваліфікованим особовим складом, а також враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування, керівниками розвідувальних органів України.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.

Пунктом 4 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Пунктом 6 цього Указу Кабінету Міністрів України визначено забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №168 (далі Постанова №168) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, п. 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000,00 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, виплата додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, виплачується, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебувають під час такої участі у бойових діях чи здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, на підставі наказів командирів.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 був позбавлений спірної додаткової винагороди у якості дисциплінарної відповідальності за невиконання військового обов`язку за призначенням в умовах воєнного стану на підставі наказу свого безпосереднього командира, що вбачається з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №3072 від 31.12.2022, який ОСОБА_1 не оскаржений, а отже є чинним.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначає Закон України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV (далі Дисциплінарний статут).

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

В розумінні ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст. 2 Дисциплінарного статуту).

Згідно ст. 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається, в тому числі, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, серед іншого, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Вказаний обов`язок кореспондується також з положеннями ст.ст. 11, 16 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі Статут).

Окрім того, нормами ст. 127, 128 Статуту передбачено, що солдат (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат зобов`язаний, серед іншого, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням.

Згідно ст. 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Ст. 6 Дисциплінарного статуту визначено, що право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень (ст. 36 Статуту).

Отже, неухильне дотримання дисципліни військовослужбовцями Збройних Сил України, в тому числі в умовах воєнного стану, є обов`язковою та невід`ємною умовою ефективного виконання ними військового обов`язку по захисту Батьківщини. В свою чергу командир повинен забезпечити належне виконання військовослужбовцями військової дисципліни та вживати заходи для її відновлення.

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (ст. 45 Дисциплінарного статуту).

Військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом (ст. 26 Статуту).

Згідно ст. 45 Дисциплінарного статуту за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Наказом командира Військової частини № НОМЕР_2 від 31.12.2022 за порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 37, 127, 128, 130 Статуту за відмову від виконання бойового наказу, обов`язків під час несення військової служби в районі ведення бойових дій, на підставі ст. 45, п. «ґ» ст. 55, ст. 48 Дисциплінарного статуту ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

В межах розгляду даної адміністративної справи ОСОБА_1 не заперечує факт скоєння ним вказаного дисциплінарного проступку та належного виконання військового обов`язку щодо переміщення для подальшого виконання бойових завдань щодо оборони України в район населених пунктів Бахмутське та Підгороднє Бахмутського району Донецької області, відповідно до наказу командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 . Наказ про накладення дисциплінарного стягнення та позбавлення його спірної додаткової винагороди позивач не оскаржує.

З огляду на вищезазначені обставини, враховуючи те, що виплата спірної додаткової винагороди пов`язана саме з участю особи у бойових діях або забезпеченню здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, та здійснюється на підставі наказу командира, суд вважає, що невиконання наказів командира та не дотримання військової дисципліни свідчить про неналежне виконання військовослужбовцем свого військового обов`язку, що виключає можливість виплати такої додаткової винагород.

При цьому суд вважає, що допущена у додатку 4 до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №25 від 04.01.2023 описка в частині зазначення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення в якості підстави для невиплати ОСОБА_1 спірної додаткової винагороди, не може бути єдиною та достатньою підставою для зобов`язання відповідача виплатити позивачу таку винагороду в судовому порядку.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених судом обставин справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін