Справа № 340/4285/23
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2024 року м. Дніпросправа № 340/4285/23
Суддя І інстанції Дегтярьова С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області яка полягає у ненарахуванні ОСОБА_1 інфляційних витрат та трьох відсотків річних у зв`язку з порушенням строку нарахування та виплати грошового зобов`язання у розмірі 219937,92 грн., нарахованого згідно рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року у справі №340/1817/21, яке залишено в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, за період з 24 листопада 2021 року (наступного дня за днем набуття судовим рішенням законної сили) по 24 грудня 2022 року (по день фактичної виплати) та неврахуванні індексації до складу середнього грошового забезпечення позивача під час обрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виплаченого 24.12.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 інфляційні втрати та три відсотки річних за порушення строку виконання грошового зобов`язання у розмірі 219937,92 грн. нарахованого та виплаченого згідно рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року у справі №340/1817/21, яке залишено в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, за період з 24 листопада 2021 року (наступного дня за днем набуття судовим рішенням законної сили) по 24 грудня 2022 року (по день фактичної виплати).

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, згідно рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року у справі №340/1817/21, яке залишено в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, з обов`язковим включенням до складу грошового забезпечення позивача, з якого обраховується середній заробіток, індексації та виплатити, після проведення перерахунку, недоплачений розмір середнього заробітку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач протиправно не врахував в розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, нарахованої на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року у справі №340/1817/21, сум індексації грошового забезпечення позивача. Крім того, на переконання позивача, відповідач допустив затримку виплати нарахованих сум компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні на 395 днів, у зв`язку з чим, повинний нарахувати та виплатити інфляційні втрати та три відсотки річних за порушення строку виконання грошового зобов`язання.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області просило відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області. Наказом ГУНП в Кіровоградській області №248/ос від 31.07.2020 року його звільнено зі служби в поліції.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 року по справі №340/1817/21 визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 56 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, викладену листом від 24.02.2021 року № П-9/05/2/-2021, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017, 2018 року починаючи з 01 серпня 2020 року по день фактичного розрахунку (а.с.11-18).

Рішення від 30.07.2021 року по справі №340/1817/21 набрало законної сили 23.11.2021 року (а.с.19-24).

За рішенням суду позивачу було виплачено 24477,67 грн. компенсації за 56 днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Сума 24477,67 компенсації нарахована з урахуванням таких складових при її розрахунку:

- 2620,00 грн. - посадовий оклад;

- 2200,00 грн. - оклад за спеціальне звання;

- 1928, 00 грн. - надбавка за стаж служби в поліції;

- 4048,00 грн. - надбавка за специфічні умови служби в поліції;

- 2316,24 грн. - премія.

Також, на виконання вказаного вище рішення, 24 грудня 2022 року позивачу виплачено середній заробіток в сумі 219 937,92 грн. за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки в сумі 24477,67 грн. (а.с.25).

На переконання позивача, під час розрахунку середнього заробітку в сумі 219 937,92 грн. відповідачем не були враховані всі складові щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, а саме індексація за червень 2020 року в сумі 1023,67 грн. та за липень 2020 року в сумі 1069,94 грн. що потягло виплату середнього заробітку в меншій сумі ніж належить: 219 937,92 грн., а не 237625,22 грн., а також у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення від 30.07.2021 року по справі №340/1817/21, відповідач повинен сплатити інфляційні втрати та 3 % річних у зв`язку з порушенням строку нарахування та виплати грошового зобов`язання у розмірі 219937,92 грн.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з адміністративним позовом до суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити інфляційні втрати та три відсотки річних за порушення строку виконання грошового зобов`язання у розмірі 219937,92 грн. нарахованого та виплаченого згідно рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року у справі №340/1817/21 за період з 24 листопада 2021 року (наступного дня за днем набуття судовим рішенням законної сили) по 24 грудня 2022 року (по день фактичної виплати), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплачується вся сума, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадитися в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір суми належних працівників при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначеній у цій статті рядку виплатити неоспорювану суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює статтю 117 КЗпП України.

Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належним вільним працівникам суми в терміни, зазначені у статтях 116 КЗпП України, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав усіх вільних працівників на отримання в передбачений строк законом виплати, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору та відповідно до законодавчих гарантій.

В свою чергу, Відповідно до частини третьої статті 11, частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

За частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати від боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 524, 533 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (див. постанови Великої палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц) зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року у справі №420/2411/19 сформувала правий висновок, відповідно до якого, у разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини другої статті 625 ЦК України.

При цьому, інфляційні втрати та три відсотки річних за прострочення виконання судового рішення можуть бути заявлені до стягнення з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI) включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Разом з тим, у справі що розглядається, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року у справі №340/1817/21 не було визначено грошового зобов`язання Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області перед позивачем. Виконавчий лист на стягнення конкретних грошових сум з відповідача на користь ОСОБА_1 , не видався. Натомість, рішення суду містить зобов`язальний характер.

За таких обставин, позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити інфляційні втрати та три відсотки річних за порушення строку виконання грошового зобов`язання у розмірі 219937,92 грн. нарахованого та виплаченого згідно рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року у справі №340/1817/21 за період з 24 листопада 2021 року (наступного дня за днем набуття судовим рішенням законної сили) по 24 грудня 2022 року (по день фактичної виплати)є безпідставними.

Щодо позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, колегія суддів зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з положеннями частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частин другої-третьої статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (далі - Порядок №100).

Згідно п.2 Порядку №100 установлено, що чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників.

Відповідно до п.1 Порядку №100 він застосовується у всіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до п.3. Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Таким чином, середній заробіток обчислюють відповідно до Порядку №100, згідно з п.3 якого індексація включається до виплат, які враховуються для обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження.

На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року у справі №340/1817/21 позивачу було виплачено 24477,67 грн. компенсації за 56 днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій та середній заробіток в сумі 219 937,92 грн. за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки в сумі 24477,67 грн.

На переконання позивача, під час розрахунку середнього заробітку в сумі 219 937,92 грн. відповідачем не були враховані всі складові щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, а саме індексація за червень 20202 року в сумі 1023,67 грн. та за липень 2020 року в сумі 1069,94 грн. що потягло виплату середнього заробітку в меншій сумі ніж належить: 219 937,92 грн., а не 237625,22 грн. (а.с.3, 8).

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Разом з тим, суд бере до уваги, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин справи №711/4010/13-ц Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне застосовувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Так, сума компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 року виплачена в розмірі 24477,67 грн., що майже в дев`ять разів менша ніж нарахований та виплачений позивачеві середній заробіток за час затримки її виплати (219 937,92 грн.).

Враховуючи те, що виплачена сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, навіть без урахування у складі середньоденного розміру грошового забезпечення індексації, є очевидно неспівмірною із виплаченою компенсацією за невикористані дні додаткової відпустки, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав для зобов`язання відповідача перерахувати та доплатити різницю в загальній сумі середнього заробітку, визначеного з середньоденного грошового забезпечення позивача з урахуванням індексації.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

В повному обсязі постанова складена 12 березня 2024 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун