Справа № 420/9425/23
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 р. Категорія: м. ОдесаСправа № 420/9425/23
Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,

час і місце ухвалення: спрощене провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю БЛУМІ до Одеської митниці, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Одеської митниці в якій позивач, з урахування внесених виправлень, просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000312/2 від 19.04.2023; - визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/000651, мотивуючи його тим, що на виконання умов контракту №220419 від 22.04.2019, укладеного з Lila Kagit San. Ve Tic. A.S. (Продавець) взяв на себе зобов`язання поставити у власність Покупця ТОВ БЛУМІ товар - паперова основа, для виготовлення паперових виробів санітарно гігієнічного призначення економ-сегменту на власному виробництві. Між ТОВ БЛУМІ та ТОВ МЕТАЛІК укладено Договір №01-21 на транспортне-експедиторське-брокерське обслуговування від 18.01.2021. Декларантом ТОВ БЛУМІ, ТОВ МЕТАЛИК подано до митного оформлення митну декларацію UA500500 щодо митного оформлення товару (код товару 48189090). Декларантом були надані всі необхідні документи для підтвердження митної вартості товару за основним методом ціною договору. 19 квітня 2023 року за результатами опрацювання поданої ЕМД митним органом винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000317/2, у зв`язку з тим, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: 1) відповідно до розділу 4 зовнішньоекономічного контракту від 22.04.2019 № 220419 умови оплати товару вказуються в проформі інвойсі на партію товару, в наданих до митного оформлення проформі інвойсу від 28.03.2023 № 20026853 та в комерційному інвойсі від 13.04.2023 NL00996 зазначено, що оплата здійснюється так: 30% - передоплата та 70% через 30 днів після дати рахунку, а в платіжних документах від 12.04.2023 № 852 та від 14.04.2023 № 855 відсутні посилання на згадані інвойс та проформу інвойсу, тому не зрозуміло оплачений товар, чи ні та чи мають відношення до даної поставки товару вказані платіжні документи; 2) для підтвердження витрат на транспортування декларантом надана довідка про транспортно-експедиційні витрати від 17.04.2023 № 17/04-1, дана довідка видана ТОВ Українська експедиційна група з посиланням на договір від 11.08.2017 № 11/08-1 в той час, як відповідно до автотранспортної накладної від 13.04.2023 та листа перевізника від 17.04.2023 № 1704/4 перевізником являється ПАТ Одескабель, що викликає сумніви в достовірності поданих документів і в декларуванні витрат на транспортування; 3) в наданій копії митної декларації країни відправлення від 13.04.2023 № 23590100EX00014493 в переліку документів відсутній комерційний інвойс, наданий до митного оформлення і наявне посилання на E-Fatura, яка до митного оформлення не надавалася. Одеською митницею прийнято карту відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/000662, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів, у зв`язку з тим, що митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів зазначених у ст.ст. 58, 59, 60, 61, 62, 63 Митного кодексу України, митна вартість оцінюваних товарів, буде визначена з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі (GATT), другорядним методом резервним. Митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості від 19.04.2023 № UA500500/2023/000317/2 товару за МД № 23UA50U3, рішення про відмову у митному оформлення може бути оскаржено у порядку передбаченому гл. 4 Закону України від 13.03.2012 № 4496-VI ПРО МИТНИЙ КОДЕКС УКРАЇНИ. При цьому, позивач наголошує на тому, що надані у встановлений термін документи узгоджується між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну; а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом. В той же час, різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Позивач вважає, що можливо визначити всі складові митної вартості оцінюваних товарів за ціною угоди згідно наданих документів, оскільки нами був наданий вичерпний пакет документів. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000317/2 від 19 квітня 2023 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/000662, підлягають скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про коригування митної вартості товару від 19.04.2023 № UA500500/2023/000312/2. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/000651. Стягнуто з Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю БЛУМІ судовий збір у розмірі 5 368, 00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. Додатково декларанта повідомлено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленою ним митної вартості товарів. 19.04.2023 декларантом ТОВ МЕТАЛІК надіслано лист, яким повідомлено митний орган інших додаткових документів надатися не буде. У відношенні товарів був застосований резервний метод (метод 2 ґ) З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ЄАІС Держмитслужби та встановлено що рівень митної вартості товарів є більшим, а саме: по товару № 1 1,0490 дол.США/кг нетто (МД від 23.01.2023 № UA100320/2023/001239) ніж заявлено декларантом 0,7079 дол.США/кг нетто). Товар, який надійшов на адресу позивача, було випущено у вільний обіг за митною декларацією (МД) № 23UA88U7 від 20.04.2023 за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI. Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 52 742, 21 грн. шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 22.04.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю БЛУМІ (Покупець) та компанією Lila Kagit San. ve Tic. A.S. (Продавець) було укладено Контракт купівлі-продажу № 220419 (а.с.12-17), за умовами якого Продавець зобов`язаний поставити, а Покупець прийняти та оплатити Товар (взуття) на умовах цього Контракту (а.с.12).

Пункт 1 Контракту: протягом строку дії Контракту, Продавець передає у власність Покупцю, а Покупець приймає та оплачує товари, що тут і далі називаються Товари, відповідно до викладених нижче умов. Якість товару, що поставляється, має відповідати стандартам виробника, та підтверджуватись Сертифікатами походження Продавця.

Пункт 3 Контракту: Постачання товару здійснюється B строк, узгоджений Сторонами в Проформі-інвойс на кожну партію товару, що поставляється. Датою поставки партії Товару вважається дата, зазначена у бортовому коносаменті чи товарно-транспортній накладній. Умови поставки Товару: відповідно до проформи - Інвойс відповідно до ІНКОТЕРМС 2010. Постачання здійснюються на підставі письмових заявок Покупця та оформлюються Проформами Інвойсу, де вказується термін поставки, кількість, що планується та ціна визначеної партії Товару. Точна кількість та остаточна вартість певної партії Товару зазначені в інвойсах.

З метою митного оформлення отриманого товару позивачем для підтвердження їх митної вартості до Одеської митниці було подано митну декларацію № (МД) № 23UA37U3 від 18.04.2023, у якій було визначено митну вартість товарів, що імпортуються, за основним методом - за ціною контракту.

Для підтвердження митної вартості товару декларант надав наступні документи:

- пакувальний лист від 13.04.2023;

- рахунок-фактура (інвойс) № 200026853 від 28.03.2023;

- рахунок-фактура (інвойс) №L00996 від 13.04.2023;

- автотранспортна накладна від 13.04.2023;

- декларація про походження товару №L00996 від 13.04.2023;

- платіжний документ, що підтверджується вартість товару 852 від 12.04.2023;

- платіжний документ, що підтверджується вартість товару 855 від 14.04.2023;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару №17/04-1 від 17.04.2023;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 30.12.2021;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товару, що декларується, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких договорів №220419 від 22.04.2019;

- договір про надання послуг митного брокера від 11.01.2021;

- лист перевізника № 704/4 від 17.04.2023;

- копія митної декларації країни відправлення №23590100ЕХ00014493 від 13.04.2023.

В подальшому, 19.04.2023 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000312/2, у зв`язку з чим митна вартість оцінюваних товарів була визначена за резервним методом.

Так, у оскаржуваному рішенні зазначено наступне:

1) відповідно до розділу 4 зовнішньоекономічного контракту від 22.04.2019 № 220419 умови оплати товару вказуються в проформі інвойсі на партію товару, в наданих до митного оформлення проформі інвойсу від 28.03.2023 № 20026853 та в комерційному інвойсі від 13.04.2023 № L00996 зазначено, що оплата здійснюється так: 30% передоплата та 70% через 30 днів після дати рахунку, а в платіжних документах від 12.04.2023 № 852 та від 14.04.2023 № 855 відсутні посилання на згадані інвойс та проформу інвойсу, тому не зрозуміло оплачений товар, чи ні та чи мають відношення до даної поставки товару вказані платіжні документи;

2) для підтвердження витрат на транспортування декларантом надана довідка про транспортно-експедиційні витрати від 17.04.2023 № 17/04-1, дана довідка видана ТОВ Українська експедиційна група з посиланням на договір від 11.08.2017 № 11/08-1 в той час як, відповідно до автотранспортної накладної від 13.04.2023 та листа перевізника від 17.04.2023 № 1704/4 перевізником являється ПАТ Одескабель, що викликає сумніви в достовірності поданих документів в декларуванні витрат на транспортування;

3) в наданій копії митної декларації країни відправлення від 13.04.2023 № 23590100EX00014493 в переліку документів відсутній комерційний інвойс, наданий до митного оформлення наявне посилання на E-Fatura, яка до митного оформлення не надавалася.

Митним органом було витребувано у позивача додаткові документи.

Опрацювавши інформацію, викладену у листах ТОВ Блумі та ТОВ Металік від 18.04.2023 № 180423 і б/н стосовно митної декларації від 09.02.2023 № 23UA37U3, щодо надання додаткових документів та неможливості надання інших документів для підтвердження заявленої митної вартості, повідомлено, що: 1) в додатково надісланому рахунку на оплату транспортних витрат від 17.04.2023 № 903 сума витрат до кордону України становить 59350 грн, тоді як в довідці про транспортно-експедиційні витрати від 17.04.2023 № 17/04-1 наданій до митного оформлення та вказаній в графі 44 згаданої митної декларації ця сума становить 59700 грн; 2) всупереч даним щодо договору на перевезення від 11.08.2017 № 11/08-1, внесеним у вищезазначені довідку та рахунок, додатково надіслано договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 21.12.2015 № 1063 та договір-замовлення від 10.04.2023 № 1004, все це викликає плутанину та неточності при внесенні до митної вартості товару такої складової, як транспортні витрати, отже, декларантом не подані всі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ розбіжності не спростовано тому митну вартість товарів заявлених до митного оформлення за вказаною МД було скориговано відповідно до п.1 ст. 55 Митного кодексу України.

Також відповідачем було видано картку відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2023/000651.

За результатом проведеної консультації мiж митним органом та декларантом було обрано другорядний метод визначення митної вартості - резервний.

Тобто, поставлений товар було випущено у вільний обіг за результатом сплати позивачем різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:

Згідно ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно положень МК України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Частинами 1, 2 ст. 59 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням методу за ціною договору щодо ідентичних товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.

Щодо посилань апелянта в спірному рішенні на те, що в платіжних документах від 12.04.2023 № 852 та від 14.04.2023 № 855 відсутні посилання на згадані інвойс та проформу інвойс, тому не зрозуміло оплачений товар, чи ні та чи мають відношення до даної поставки, суд зазначає таке.

Частина 2 статті 53 МК України визначає, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

Умови оплати товару є вільним вибором сторін договору як і умова встановлення предоплат, післяплат чи часткових оплат.

Суд зазначає, що умови оплати за товар не впливають на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 17.04.2018 по справі № 815/329/17 та від 26.11.2020 по справі № 540/2455/19.

Таким чином, факт оплати/не оплати позивачем отриманого товару не може впливати на його митну вартість.

Щодо посилань апелянта на існуючі сумніви в достовірності поданих ТОВ БЛУМІ документів в декларуванні витрат на транспортування, суд зазначає таке.

Відповідачем не було враховано зміст Договору № 1063 від 21.12.2015 про надання транспортноекспедиційних послуг, а саме те, що Експедитором за вказаним договором є ТОВ УКРАЇНСЬКА ЕКСПЕДИЦІЙНА ГРУПА, а Перевізником - ПАТ Одеський кабельний завод Одескабель (а.с.32).

Саме тому, ПАТ Одескабель правомірно, на підставі договору, визначено перевізником в Міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) (а.с.66-67).

Отже, виходячи також з принципу свободи договору між суб`єктами господарювання, надана позивачем митному органу Довідка про транспортно-експедиційні витрати від 17.04.2023 (а.с.19) не повинна створювати у митного органу сумнівів щодо правильності визначення позивачем вартості перевезення (транспортування) товару, що розмитнюється.

Виходячи з переліку та змісту тих документів, що були надані декларантом одночасно з декларацією 18.04.2023 митному органу, суд вважає їх достатніми на підтвердження понесених позивачем витрат на транспортування товару.

Останньою, третьою підставою для прийняття митним органом спірного рішення про коригування вартості товару, стало те, що в наданій копії митної декларації країни відправлення від 13.04.2023 № 23590100EX00014493 в переліку документів відсутній комерційний інвойс, наданий до митного оформлення наявне посилання на E-Fatura, яка до митного оформлення не надавалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України митна декларація країни відправлення не відноситься до документів, що підтверджують числові значення митної вартості, а лише може вимагатись та досліджуватись (за наявності) митним органом у разі, якщо документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України мають розбіжності, ознаки підробки або всієї інформації.

Відповідачем у оскаржуваному рішенні не наведено обґрунтування невідповідності наданої позивачем копії митної декларації країни відправлення вимогам законодавства країни-відправника.

При цьому, покупець жодним чином не впливає на дані, які заносяться до експортної декларації постачальника. Постачальник самостійно вирішує, яку інформацію заносити в декларацію та подавати митним органам країни відправлення.

Таким чином, відсутність в поданій транзитній митній декларації інформації щодо CMR яку супроводжує вантаж не може свідчити про розбіжність поданих митних документів, оскільки така декларація взагалі не відноситься до документів, що підтверджують числові значення митної вартості та її заповнення залежить від розсуду постачальника.

Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що Такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів (Постанова ВС № 804/16553/14 від 31.05.2019 року).

Підсумовуючи викладене, надані ТОВ БЛУМІ документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом. Одеською митницею при прийнятті оскаржуваного рішення не було надано жодних доказів недостовірності заявленої ТОВ БЛУМІ вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

При цьому розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.

Що стосується витребування контролюючим органом додаткових документів у позивача, то суд зазначає, що лише у разі наявності розбіжностей у поданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження заявленої митної вартості товару, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані надати додатковий перелік документів. При цьому, витребування митним органом таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 820/231/16, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 по справі №1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивачем надано до Одеської митниці відповідні документи, які підтверджують митну вартість товарів за митними деклараціями, у відповідності до положень ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України та які не містять розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

На переконання суду правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.

Так, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 року по справі Суомінен проти Фінляндії Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини).

За встановлених обставин, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та у повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Відтак, наявність в оскаржуваному рішенні припущень митного органу свідчить про його невмотивованість.

З огляду на викладене, митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів митний орган повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Також необхідно врахувати, що в ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також Інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 820/17417/14 та від 04.09.2018 у справі № 818/1186/17.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю БЛУМІ є такими, що підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року по справі № 420/9425/23, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький