Справа № 620/10982/23
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Національне антикорупційне бюро України звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу на посадах начальницького складу Національного антикорупційного бюро України (НАБУ) з 04.01.2016 року по 29.06.2023 року, що відповідачем не заперечується. Вислуга років станом на 29.06.2023 року становить 27 років 01 місяць 28 днів., з них 07 років 05 місяців 26 днів в НАБУ.

Як вбачається з грошового атестату від 29.06.2023 року №19/2023 (а.с.12) та повідомлення (а.с.13) при звільненні зі служби позивачу виплачено грошову допомогу за 6 (шість) повних календарних років служби у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків місячного розміру грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у сумі 337 653,00 грн.

При цьому, 28.06.2023 року позивач звертався до Директора НАБУ із заявою, в якій просив виплатити грошову допомогу відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про національне антикорупційне бюро України» за 7 років календарної служби.

У відповідь на свою заяву позивач отримав лист від 03.07.2023 року №10-188/20193 (а.с.14), яким відмовлено у здійсненні доплати грошової допомоги у розмірі 50% місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за один (сьомий) календарний рік служби, зазначивши, що позивачу як працівнику, який проходив службу на посадах начальницького складу з 04.01.2016 року по 29.06.2023 року, було нараховано та виплачено грошову допомогу за 6 повних календарних років служби, що відповідає проміжку часу з 01.01.2017 року по 31 грудня 2022 року.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України від 14.10.2014 року №1698 «Про Національне антикорупційне бюро» (далі - Закон №1698) національне антикорупційне бюро України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

За ч.1 ст.2 Закону №1698 правову основу діяльності Національного бюро становлять Конституція України, міжнародні договори України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти.

Держава забезпечує соціальний захист працівників Національного бюро відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства (ч.1 ст.22 Закону №1698).

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону №1698 особам начальницького складу Національного бюро при звільненні із служби за віком, після закінчення строку договору (контракту), за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або з організаційними заходами в разі неможливості використання на службі виплачується грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за кожний повний календарний рік служби. Особам начальницького складу Національного бюро, звільненим із служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за кожний повний календарний рік служби. Особам начальницького складу Національного бюро, звільненим з роботи за службовою невідповідністю, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, грошова допомога не виплачується.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою начальницького складу Національного бюро та його звільнено зі служби за станом здоров`я, що сторонами не заперечується, а отже при звільненні він має право на отримання грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі - Порядок) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови (абз.8 п.10 Порядку).

Відповідно до п.1 Порядку встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" і "з" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в Національному антикорупційному бюро.

Відповідно до абз.3 п.1 Порядку - служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з п.2 Порядку до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам із спеціальним званням Бюро економічної безпеки, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», під час призначення пенсії згідно з пунктом "а" частини першої статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, Бюро економічної безпеки або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

До вислуги років осіб, зазначених у пункті "ж" статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення із служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в закладах освіти, закладах охорони здоров`я та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що весь період служби в НАБУ є строком календарної служби, який в тому числі, зараховується до вислуги років при призначенні пенсії, та використовується при визначенні розміру одноразової грошової допомоги в силу абз.3 п.1 та абз.8 п.10 Порядку.

А отже, посилання відповідача на те, що при обчисленні повного календарного року служби слід застосовувати практику Верховного Суду України відповідно до постанови від 16.04.2013 року у справі №21-94а13, в якій надано тлумачення поняттю календарний рік (проміжок часу з 1 січня до 31 грудня), на увагу не заслуговують. Крім того, варто зазначити, що згадана вище постанова Верховного Суду України надавала тлумачення поняттю календарний рік в контексті податкових правовідносин, а отже не може бути застосована до правовідносин, які є предметом розгляду даної справи.

Також не заслуговують на увагу посилання відповідача на норми КЗпП України, оскільки КЗпП надає тлумачення поняттю календарний рік виключно для цілей застосування спрощеного режиму регулювання трудових відносин, і аж ніяк не для проходження служби в НАБУ та обчислення строку служби.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що рік це позасистемна одиниця вимірювання часу, яка дорівнює 365 добам в невисокосних роках, і 366 добам в високосні роки. При цьому, за загальноприйнятим правилом, календарний рік починається в новорічний день певної календарної системи, і закінчується днем перед наступним новорічним днем, і тому складається з цілої кількості днів.

В той же час, календарний рік може починатись і в будь-який інший іменний день календаря, і закінчуватись днем перед ним наступного року.

Зазначений підхід використовується, в тому числі і для обчислення вислуги років, трудового стажу, реалізації права на відпустку, наявність права на пенсію при досягненні пенсійного віку, періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, святкування річниць, тощо.

Отже, на противагу помилкових міркувань відповідача щодо застосування терміну «календарний рік», судова колегія зауважує, що в даних правовідносинах належить застосовувати термін - «повний календарний рік служби».

А тому, весь період служби в НАБУ є строком календарної служби, в силу абз.3 п.1 та абз.8 п.10 Порядку, оскільки обрахунок починається з дня призначення на відповідну посаду.

Таким чином враховуючи, що строк календарної служби позивача у НАБУ складає 07 років 05 місяців 26 днів, останній має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 7 повних календарних років служби, у зв`язку з чим дії відповідача щодо нарахування одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 6 повних календарних років служби є протиправними.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.9 КАСУ, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Отже, оскільки позивачу виплачено одноразову грошову допомогу із розрахунку за 6 повних календарних років, то наявні правові підстави для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 50% місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 6 повних календарних років служби в НАБУ та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошової допомоги у розмірі 50% місячного розміру оплати праці (грошового забезпечення) за 7 повних календарних років служби в НАБУ з урахуванням виплачених сум.

Таким чином, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.