Справа № 300/8421/23
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2024 р. справа № 300/8421/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головного управління Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Тарасенко І.В., в інтересах ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі - відповідач 1, Військова частина НОМЕР_1 ) та Головного управління Національної гвардії України (надалі - відповідач 2) про:

визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати позивачу з лютого 2023 року по 01.12.2023 додаткової винагороди у сумі 30 000 грн. при виконанні завдання з наземної оборони об`єкту критичної інфраструктури (І категорія критичності) компресорної станції КС-21 «Богородчани» магістрального газопроводу «Союз» в Богородчанській селищній громаді Івано-Франківської області;

зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу з лютого 2023 року по 01.12.2023 додаткову винагороду у сумі 30 000 грн. при виконанні завдання з наземної оборони об`єкту критичної інфраструктури (І категорія критичності) компресорної станції КС-21 «Богородчани» магістрального газопроводу «Союз» в Богородчанській селищній громаді Івано-Франківської області.

В обґрунтування позовних вимог представник ОСОБА_1 зазначив, що позивач з лютого 2023 року при виконані оборони та охорони одного з об`єктів державного значення не отримував додаткову винагороду у сумі 30 000 грн. При цьому, позивач неодноразово звертався до посадових та службових осіб військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з вимогою виплати вказаної додаткової винагороди, але уповноважені особи Військової частини НОМЕР_1 відмовляли у наданні будь-яких пояснень або ігнорували позивача. Також зауважено, що компресорна станція КС-21 «Богородчани» магістрального газопроводу « Союз » в Богородчанській селищній громаді Івано-Франківської області, наземну оборону якої здійснював у спірний період позивач, віднесена до об`єктів критичної інфраструктури (І категорії критичності), визначених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1129-рс-ОП «Про затвердження переліку об`єктів критичної інфраструктури (І категорії критичності), які потребують першочергового прикриття від повітряних ударів противника» та якій присвоєно номер 67. Представник позивача наголосив, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн виплачується військовослужбовцям, які здійснюють протиповітряне прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями. При цьому, обов`язок щодо винесення бойового розпорядження, віднесено виключно до повноважень командира Військової частина НОМЕР_1 . В даному випадку, на думку представника позивача, командування Національної гвардії України в повній мірі самоусувається від виконання покладених на нього обов`язків у винесені вищевказаних бойових розпоряджень, що, в свою чергу, тягне за собою порушення законних прав позивача на виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, передбаченої Наказом «Про затвердження Особливостей виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженим Міністерством внутрішніх справ України від 01.09.2023 №729.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.01.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

17.01.2024 від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача 1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснює, що наказом Міністерства внутрішніх справи України №37 від 26.01.2023 визначено новий механізм виплат військовослужбовцям Національної гвардії України. Зокрема, з 01.02.2023 додаткова винагорода в розмірі до 30 000 грн виплачувалась в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань на підставі документів, які б підтверджували безпосередню участь в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки й оборони, відсічі і стримування збройної агресії, тобто в безпосередній участі військовослужбовця в бойових діях при виконані бойового розпорядження командира військової частини. Представник Військової частини НОМЕР_1 зазначені у позовній заяві доводи вважає безпідставними, оскільки позивач у оскаржуваний період за своїми функціональними обов`язками здійснював охорону об`єкта державної інфраструктури, але не перебував в районах проведення воєнних дій, як передбачено наказом Міністерства внутрішніх справи України №37 від 26.01.2023.

Головне управління Національної гвардії України правом подання відзиву на позовну заяву не скористалося. Від відповідача 2 до суду не надходили заперечення проти позову.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовослужбовцем стрілецької роти з охорони важливого державного об`єкта 2 стрілецького батальйону з охорони та оборони важливого державного об`єкта Військової частини НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України, посада - радіотелеграфіст відділення матеріально-технічного забезпечення стрілецької роти (з О та ОВДО №67) 2 стрілецького батальйону (з О та ОВДО) Військової частини НОМЕР_1 Західного ОТО (т. 1 а.с. 11).

Окрім цього, ОСОБА_1 в складі стрілецької роти з О та ОВДО 2 стрілецького батальйону з О та ОВДО, в/ч НОМЕР_1 Західного ОТО, виконує завдання з наземної оборони компресорної станції КС-21 «Богородчани» магістрального газопроводу « Союз » в Богородчанській селищній громаді Івано-Франківської області (т. 1 а.с. 19-20).

За змістом позовної заяви відслідковується, що у зв`язку із неотриманням позивачем додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168 у розмірі 30 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, його представник звернувся із відповідним запитом до відповідача 1, у відповідь на який його повідомлено про відсутність правових підстав для такої виплати у зв`язку із відсутністю бойових наказів (розпоряджень), а також через те, що Військова частина НОМЕР_1 ЗОТО НГУ не включена до складу діючих угрупувань військ (сил) оборони держави (т. 1 а.с. 19-20).

Вважаючи таку бездіяльність відповідача 1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди у розмірі до 30 000 грн, передбаченої Постановою №168, протиправною, представник позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (надалі - Закон №2232-XII).

Частиною 1 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 2 статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 (надалі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст. 2 Закону №2011-ХІІ).

Згідно зі ст. 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до п.п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану, виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Суд звертає увагу, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Зокрема, останнім Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №49/2024 від 05.02.2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14.02.2024 строком на 90 діб.

Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202, окрім іншого, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» №64 та «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України №69, 28.02.2022 прийнята Постанова №168.

До Постанови №168 після її прийняття та набрання чинності внесено нормативними актами ряд змін, в тому числі стосовно військовослужбовців Національної гвардії України.

Пунктом 2-1 Постанови №168 (зі змінами на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30 000 грн.

У свою чергу, відповідно до пункту 2-1 Постанови №168, з метою визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України на період дії воєнного стану винесено наказ Міністерства внутрішніх справ України №37 від 26.01.2023, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2023 за №194/39250, яким затверджено Порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода виплачується:

1) у розмірі до 30 000 грн військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями) в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань:

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ;

у складі розгорнутих пунктів управління органів військового управління Національної гвардії України, що здійснюють безпосереднє управління військовими частинами (підрозділами), які залучаються до виконання завдань у межах операційних зон діючих угруповань військ (сил);

в оперативному підпорядкуванні, під оперативним контролем, оперативною взаємодією визначених органів військового управління Збройних Сил України, командувачів діючих угруповань військ (сил) та/або в межах їх зон відповідальності (операційних зон);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, крім випадків здійснення такого забезпечення в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;

з охорони та оборони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні;

з конвоювання осіб, узятих під варту та/або засуджених до позбавлення волі, перевезення військовополонених ворогів;

Пунктом 6 Порядку передбачено, що виплата додаткової винагороди військовослужбовцям здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я, установ Національної гвардії України, територіальних управлінь, Головного управління Національної гвардії України за місцем проходження військової служби, а їх командирам (начальникам) - на підставі наказів командирів (начальників) вищого рівня.

Відповідно до п. 4 Порядку, документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах, є:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або книга служби нарядів та подій, що відбувалися, або постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку), на який було здійснено збройний напад, чи копії або витяги з них;

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), періодів (кількості днів) участі військовослужбовця в бойових діях або заходах.

Підтвердження виконання бойових завдань, визначених підпунктом 7 пункту 3 цих Порядку та умов, здійснюється на підставі таких документів:

витягу з наказу (бойового розпорядження) командувача Національної гвардії України, штабу оперативного (оперативно-тактичного) угруповання, начальника територіального управління, командира військової частини про виконання завдання з розмінування;

акта виконаних робіт з розмінування місцевості (акваторії, об`єкта) від вибухонебезпечних предметів (знешкодження та (або) знищення виявлених вибухонебезпечних предметів) та/або формуляра загороджень (пункт 5 Порядку).

Приписами пункту 5 Порядку визначено, що облік військовослужбовців, які беруть безпосередню участь у бойових діях або заходах та виконують бойові (спеціальні) завдання, визначені підпунктами 1, 2 пункту 2 цих Порядку та умов, здійснюється штабами військових частин.

Командири військових частин, до яких відряджені (прикомандировані) військовослужбовці інших військових частин, щомісяця до 5 числа інформують військові частини за місцем проходження служби військовослужбовців про їх безпосередню участь у бойових діях за минулий місяць.

Виплата додаткової винагороди військовослужбовцям здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я, установ Національної гвардії України, територіальних управлінь, Головного управління Національної гвардії України за місцем проходження військової служби, а їх командирам (начальникам) - на підставі наказів командирів (начальників) вищого рівня (пункт 6 Порядку).

Отже, приписами Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) уповноважено керівників державних органів визначати не тільки порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також її розмір (в розмірі до 30 000 грн).

При цьому, системний аналіз положень Постанови №168 та Порядку дає підстави для висновку, що вони не суперечать одна одному, оскільки постановою делеговано повноваження Міністерству внутрішніх справ визначити порядок і умови виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії України.

У контексті викладеного слідує висновок, що Міністерством внутрішніх справ саме на виконання вимог пункту 2-1 Постанови №168 прийнято наказ, яким затверджено порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України.

Тобто, визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, її розміри, Міністерство внутрішніх справ не вийшло за межі положень Постанови №168 та встановленими умовами не обмежило прав військовослужбовців, оскільки зазначеним Порядком деталізовані загальні підходи щодо виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану, запровадженої Постановою №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), в розмірі до 30 000 грн та за певних умов, визначених п.п. 1 п. 2 Порядку.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 з 28.02.2022 і по теперішній час проходить військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України, а саме у стрілецькій роті з охорони важливого державного об`єкта 2 стрілецького батальйону з охорони та оборони важливого державного об`єкта на посаді - радіотелеграфіст відділення матеріально-технічного забезпечення (т. 1 а.с. 11).

При цьому, згідно рішень та постових відомостей командира 1 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону, позивач залучений до охорони об`єкта державного значення №67 (т. 1 а.с. 93-250, т. 2 а.с. 1-257).

Таким чином, позивач протягом спірного періоду (лютий-листопад 2023 року) призначений у складі Військової частини НОМЕР_1 для несення служби (виконання завдання) для охорони та оборони одного з об`єктів державного значення. При цьому, відомості про віднесення такого до об`єктів критичної інфраструктури в матеріалах справи відсутні.

Як слідує із матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168 у період з лютого по листопад 2023 року включно. На думку представника позивача, останній має право на таку виплату, оскільки на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №82 від 07.04.2022 здійснює оборону та охорону об`єкту державного значення.

Такі твердження позивача суд вважає безпідставними, оскільки однією із підстав отримання додаткової винагороди у розмірі до 30 000 грн військовослужбовцями є виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями) в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури. Оборона та охорона об`єкту державного значення не є підставою, передбаченою п. 2 Порядку для нарахування та виплати додаткової винагороди.

Натомість, для виконання бойових (спеціальних) завдань з охорони та оборони об`єктів критичної інфраструктури військова частина отримує відповідне бойове розпорядження.

Крім того, як вже зазначалося, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників), яким передує документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, яким є один з таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постові відомості (під час охорони об`єкту, на який було здійснено збройний напад, або артилерійський ракетний обстріл) або рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, КрМО, КаМО, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням, військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Отже, повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що матеріалами справи не підтверджено наявність підстав, визначених п.п. 1 п. 2 Порядку, які могли б свідчити про право позивача на отримання додаткової винагороди у спірний період, оскільки докази того, що позивачем у оскаржуваний період виконувалися бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями), в тому числі з протиповітряного прикриття та наземної оборона об`єктів критичної інфраструктури, згідно з бойовими розпорядженнями, в матеріалах справи відсутні.

Більше того, з початку повномасштабного вторгнення російської федерації та по теперішній час місто Богородчани та Івано-Франківська область, в якій таке знаходиться, не входили до районів ведення воєнних (бойових) дій.

Між тим, суд бере до уваги, що з 05.09.2023 набули чинності Особливості виплати військовослужбовцям Національної гвардії України винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 №729 (надалі - Особливості), якими також у своїй діяльності керується і відповідач 1.

Так, відповідно до п.п. 3 п. 2 вищевказаних Особливостей, на період воєнного стану додаткова винагорода виплачується: у розмірі 30 000 грн військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання в період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Згідно з п. 4 Особливостей До бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, виконання яких передбачає виплату додаткової винагороди, зазначеної в підпункті 3 пункту 2 цих Особливостей, належать такі завдання, що виконуються військовослужбовцями:

1) включеними до складу діючих у групувань військ (сил), які виконують бойові (спеціальні) завдання відповідно до бойових наказів (розпоряджень) командувачів (командирів (начальників):

з охорони та оборони важливих державних об`єктів, визначених розділом «Державний концерн «Укроборонпром» Переліку важливих державних об`єктів, що підлягають охороні та обороні Національною гвардією України в особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №685-011, об`єктів, визначених пунктами 1, 6, 8, 12-15 Переліку ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання державної власності, важливих державних об`єктів, що підлягають охороні Національною гвардією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №628, а також об`єктів критичної інфраструктури (1 категорії критичності), визначених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1129-рс-ОП «Про затвердження переліку об`єктів критичної інфраструктури (І категорії критичності), які потребують першочергового прикриття від повітряних ударів противника»;

Відповідно до п. 8 Особливостей, документами, які підтверджують участь військовослужбовців у виконанні бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, визначених: абзацами шістнадцятим, вісімнадцятим, дев`ятнадцятим підпункту 1 пункту 4 цих Особливостей, є:

бойовий наказ (розпорядження) або витяг з наказу командувача угруповання або командувача Національної гвардії України (витяг з наказу), штабу оперативного (оператвно-тактичного) угруповання, начальника територіального органу військового управління, командира військової частини на виконання відповідних бойових (спеціальних) завдань, спеціальних завдань;

журнал бойових дій;

рішення командира підрозділу, яке відображається у книзі служби;

постова відомість варти, патрульно-постова відомість сектору охорони, патруля, поста охорони порядку;

рапорт (донесення) командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно-підпорядкованих підрозділів у виконанні бойових (спеціальних завдань).

Отже, для отримання додаткової винагороди відповідно до абз. 19 пп. 1 п. 4 Особливостей необхідно, щоб військова частина була включена до складу діючих угрупувань військ (сил) оборони держави. Натомість, судом не встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 ЗОТО НГУ включена до складу діючих угрупувань військ (сил), а тому ОСОБА_1 не набув права на виплату додаткової винагороди.

Також Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2023 №876 «Про внесення змін до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 №729», визначено п.п. 2 п. 4 Особливостей викласти в новій редакції, а саме:

2) без обов`язкової умови включення до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, які виконують бойові (спеціальні) завдання відповідно до бойових наказів (бойових розпоряджень) командувачів (командирів (начальників)):

з перевезення військовополонених ворогів;

з охорони та оборони важливих державних об`єктів, визначених розділом «Державний концерн «Укроборонпром»» Переліку важливих державних об`єктів, що підлягають охороні та обороні Національною гвардією України в особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №685-011, об`єктів, визначених пунктами 1, 6, 8, 12-15 Переліку ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання державної власності, важливих державних об`єктів, що підлягають охороні Національною гвардією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №628, а також об`єктів критичної інфраструктури (І категорії критичності), визначених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1229-рс-ОП «Про затвердження переліку об`єктів критичної інфраструктури (І категорії критичності), які потребують першочергового прикриття від повітряних ударів противника.

Вказані зміни набули законної сили 10.112023 та застосовуються з 01.06.2023.

У зв`язку із цим, відповідачем 1 у відзиві визнано, що відповідно до вищевказаних змін ОСОБА_1 набуває права на виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань, та дане положення буде застосоване з 01.06.2023.

Водночас, суд погоджується із відповідачем 1, що оскільки згідно з пунктом 12 Особливостей накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 10 числа поточного місяця та, враховуючи, що зазначені вище зміни набули законної сили 10.11.2023, провести розрахунки та здійснити виплату належної позивачу додаткової винагороди до грудня 2023 року (до моменту виникнення спірних правовідносин - звернення із адвокатськими запитами до відповідачів) не представлялося можливим, оскільки фактично не було подано рапорту (донесення) командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у виконанні завдань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині виплати додаткової винагороди за період з 01.06.2023 по 31.11.2023, є передчасними, а тому такі не підлягають до задоволення з цих підстав. Вимоги ж за період з лютого по травень 2023 року включно є такими, що не підлягають до задоволення через необґрунтованість.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) та Головного управління Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Відповідачу та представнику позивача рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.