Справа № 420/23041/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/23041/23

Головуючий І інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 13.11.2023р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04.09.2023р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у листі від 23.08.2023р. №23670-22370/К-02/8-1500/23 у зарахуванні до суддівського стажу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 01.09.1976р. по 24.06.1981р. - 2 роки 4 місяці і 26 днів та 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) з 08.04.1988р. по 07.04.1990р., як це передбачено ч.2 ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та відмови у обчисленні та виплаті їй довічного грошового у тримання судді у відставці з 23.06.2022р., виходячи з 84% суддівської винагороди;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області провести їй зарахування до суддівського стажу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 01.09.1976р. по 24.06.1981р. - 2 роки 4 місяці і 26 днів та 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) з 08.04.1988р. по 07.04.1990р, як це передбачено ч.2 ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області обчислити та виплатити довічне грошове утримання судді у відставці з 23.06.2022р. виходячи з 84% суддівської винагороди, із урахуванням раніше їй виплачених сум;

- звернути судове рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є суддею у відставці, отримує щомісячне довічне грошове утримання судді при страховому стажі 48 років 5 місяців (стаж було враховано по 30.11.2022р.), у тому числі суддівський стаж 32 роки, що становить 74% суддівської винагороди, в розмірі 99161,85, та вважає, що має право на зарахування до суддівського стажу половини строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 01.09.1976р. по 24.06.1981р. (2 роки 4 місяці і 26 днів) та 2 роки стажу роботи (професійної діяльності) з 08.04.1988р. по 07.04.1990р. Проте, відповідач повідомив позивача, що з 23.06.2013р. вона отримувала пенсію за віком, та за заявою від 21.03.2023р. та долученими документами з 21.03.2023р. призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи з розрахунку 74% суддівської винагороди, стаж на посаді судді - 32 роки, що становить 74%, а тому відсутні правові підстави для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів роботи на інших посадах та навчання.

Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у зарахуванні до суддівського стажу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 половини строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 01.09.1976р. по 24.06.1981р. та 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності). Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області провести ОСОБА_1 зарахування до суддівського стажу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова та два повних роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності). Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 23.06.2022р. виходячи з 36 повних років суддівського стажу в розмірі 82% суддівської винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 15.12.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2023р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2023р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

29.12.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

22.01.2024р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечувала щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) працювала на посаді судді Київського районного суду м.Одеси.

Позивач також перебувала на пенсійному обліку ГУ ПФУ в Одеській області та отримувала пенсію за віком з 23.06.2013р., що підтверджено протоколом від 18.09.2013р. 1667.

Згідно з рішенням ВРП від 21.02.2023р. за №117/0/15-23 про звільнення ОСОБА_1 з посади, 18.05.2022р. надійшла заява позивача про звільнення з посади судді Київського районного суду м.Одеси у відставку.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 встановлено, що вона 09.04.1990р. обрана народним суддею Київського районного народного суду, а постановою Верховної Ради України від 13.07.2000р. №1893-ІІІ була обрана суддею Київського районного суду м.Одеси _ «безстроково». 23.06.2022р. повноваження судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 припинені у зв`язку з досягненням нею шістдесяти п`яти років.

За результатами вивчення доданої до заяви копії трудової книжки встановлено, що станом на дату припинення повноважень судді ОСОБА_1 її стаж на посаді судді становить 32 роки 1 місяць 14 днів. При цьому, до стажу роботи судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. А тому, як зазначено у вказаному рішенні ВРП, до стажу роботи на посаді судді, що дає позивачу право на відставку підлягають зарахуванню два роки стажу роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та надавав право для призначення на посаду судді.

З огляду на викладене, загальний стаж роботи на посаді судді, що дає ОСОБА_1 право на відставку становить 34 роки 1 місяць 14 днів.

Також, у цьому рішенні ВРП зазначено, що несвоєчасний розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку поза межами визначеного законом строку один місяць для такого розгляду, хоч і був пов`язаний з об`єктивними обставинами та не залежав від волевиявлення судді, зумовив зниження рівня гарантій незалежності судді.

З урахуванням викладеного, Вища рада правосуддя вирішила звільнити ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду м.Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку. Право на нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання виникло у ОСОБА_1 з наступного дня після досягнення 65 років.

Відповідно до наданого Київським районним судом м. Одеси розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у відставці, такий становить - 35 років 09 місяців, із них: юрисконсульт заводу ім. Калинина м. Одеси - 2 роки 10 місяців 19 дні, народний суддя Київського районного народного суду - 12 років 09 місяців 26 дні, суддя Київського районного суду м.Одеси - 20 років 26 дні.

Наказом голови Київського районного суду м.Одеси від 28.02.2023р. №3-ос ОСОБА_1 було відраховано зі штату Київського районного суду м.Одеси з 21.02.2023р., у зв`язку з поданням заяви про відставку.

20.03.2023р. Київським районним судом м.Одеси надано подання за №214 про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та ТУ ДСА України в Одеській області було видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці про те, що станом на 21.02.2023р. суддівська винагорода, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає - 134002,50 грн.

21.03.2023р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою №2362 за призначенням/перерахунком пенсії, в якій просила здійснити перехід на пенсію за іншим Законом (щомісячне довічне грошове утримання).

Відповідно до розписки-повідомлення до заяви додано: диплом про навчання, довідка про заробітну плату від 13.03.2023р. №5-498/23, довідка про прийняття на роботу, паспорт, свідоцтво про шлюб, трудова книжка, рішення ВРП, подання про встановлення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 20.03.2023р., наказ про відрахування.

21.03.2023р. ГУ ПФУ в Одеській області призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до довідки ТУ ДСА України в Одеській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 74% суддівської винагороди та розмір становить - 99161,85 грн. (134002,50 х 74%).

09.08.2023р. позивач звернулась до відповідача із заявою від про зарахування до суддівського стажу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова, а саме: з 01.09.1976р. по 24.06.1981р. - 2 роки 4 місяці і 26 днів, та 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) з 08.04.1988р. по 07.04.1990р., як це передбачено ч.2 ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та з проханням обчислити та виплатити довічне грошове у тримання судді у відставці з 23.06.2022р., виходячи з 84% суддівської винагороди.

Проте, листом від 23.08.2023р. №23670-22370/К-02/8-1500/23 відповідач повідомив позивача, що з 23.06.2013р. вона отримувала пенсію за віком, та за заявою від 21.03.2023р. та долученими документами з 21.03.2023р. призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи з розрахунку 74% суддівської винагороди, стаж на посаді судді - 32 роки, що становить 74%, а тому відсутні правові підстави для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів роботи на інших посадах та навчання.

Відповідно до рішення від 22.08.2023р. №07 про перерахунок пенсії, ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії - довічне грошове утримання у зв`язку з уточненням даним в ЕПС, 01.09.2023р. особливості - особливі умови виплати пенсій працюючим; суддя у відставці (наказ про відрах. зі штату) - 22.06.2022р. по довічно. Стаж судді 32 роки 2 місяці 15 днів загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 74 %.

Не погодившись із розрахунком стажу судді та, відповідно, визначного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, із неправомірності спірних дій ГУ ПФУ в Одеській області.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

За приписами ст.ст.21,22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст.126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Так, спірні у цій справі відносини регулюються, зокрема, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Пунктом 2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VІ, окрім положень, зазначених у п.п.7,23,25,36 цього ж розділу.

Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.142 Закону №1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 01.01.1954р. по 31.12.1954р.;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 01.01.1955р. по 31.12.1955р.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого ч.1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого ч.1 цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом №1058-IV (ч.2 ст.142 Закону №1402-VIII).

За змістом ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Надаючи оцінку рішенню суду 1-ї інстанції у вимірі встановлених обставин справи та доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному та відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом №1402-VIII, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді у відповідності до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання) (абз.4 п.34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону).

Відповідно до ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992р. №2862-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів та арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абз.3 п.1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995р. №584, до стажу роботи, що надає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, окрім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

При цьому, у відповідності до абз.2 п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005р. №865, до стажу роботи, що надає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, окрім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а також календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена вимога також містилася і в п.2.6. «Положення про порядок призначення та виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці» (затв. наказом ДСА України від 25.08.2005р. №94).

Таким чином, законодавством, яке діяло на час набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 08.03.2018р. у справі №308/6953/17, від 19.06.2018р. у справі №243/4458/17, від 05.12.2019р. у справі №592/2737/17, від 31.03.2021р. у справі №235/7316/16-а, а також від 13.12.2023р. у справі №420/9332/21.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що ОСОБА_1 навчалася в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 1976р. по 1981р.

Відповідно до диплому серії НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_2 (прізвище позивача до укладення шлюбу), вона у 1976р. вступила в Одеський державний університет ім. І.І. Мечникова та у 1981р. завершила повний курс по спеціальності «правознавство» (позивачу присвоєно кваліфікацію юрист).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, має бути зарахована половина строку навчання за денною формою навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова за спеціальністю «правознавство» з 01.09.1976р. по 24.06.1981р.

Також, до стажу роботи на посаді судді зараховується і стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, що прямо передбачено ч.2 ст.137 Закону №1402-VIII.

У даному випадку, вимога щодо стажу роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років для обрання народним суддею встановлювалася ч.1 ст.8 Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР» від 04.04.1989р. №328-І (чинного на час обрання позивача народним суддею).

Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, колегія суддів констатує, що до стажу роботи на посаді судді, що дає ОСОБА_1 право на відставку дійсно підлягають зарахуванню два роки стажу роботи за юридичною спеціальністю (юристконсульта), вимога щодо якого визначалася законом та надавало право для призначення на посаду судді.

Наведене право також підтверджене і рішенням ВРП від 21.02.2023р. за №117/0/15-23 про звільнення позивача з посади судді Київського районного суду м.Одеси у відставку, в якому зазначено, що загальний стаж роботи на посаді судді, що дає ОСОБА_1 право на відставку становить 34 роки 1 місяць 14 днів з урахуванням двох років стажу роботи за юридичною спеціальністю.

Тобто, розмір щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці ОСОБА_1 виходячи із стажу роботи на посаді судді повних 36 років, як вірно вказав суд 1-ї інстанції, повинен становити 82%, з яких: 50% - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 32% (16 років х 2%) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років.

Перевіряючи висновки суду 1-ї інстанції та доводи апеляційної скарги в частині призначення щомісячного довічного грошового утримання позивачу з наступного дня після досягнення нею 65 років, колегія суддів вказує, що згаданим рішенням ВРП від 21.02.2023р. №117/о/15-23 вирішено встановити, що право на нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання виникло у ОСОБА_1 з наступного дня після досягнення 65 років. Таке рішення ВРП вмотивовано тим, що несвоєчасний розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку поза межами визначеного законом строку один місяць для такого розгляду, хоч і був пов`язаний з об`єктивними обставинами та не залежав від волевиявлення судді і тим самим зумовив зниження рівня гарантій незалежності судді.

Відповідно до абз.1 п.2 розділу І «Порядку подання документів для призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами ПФУ» (затв. постановою Правління ПФУ від 25.01.2008р. за №3-1), заява про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 1) подається до управлінь ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.

Згідно з п.3 розділу І Порядку №3-1, щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або ж звільнення / припинення повноважень судді Конституційного Суду України, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше 3 місяців з дня звільнення судді з посади.

У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня звернення за його призначенням.

Як визначено абз.1 п.4 розділу І Порядку №3-1, днем звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання та документів, перелік яких наведено в розділі ІІ цього Порядку.

За п.2 розділу 2 Порядку №3-1, до заяви про призначення щомісячного довічного утримання додаються, зокрема, копія рішення ВРП про звільнення судді з посади; розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 4).

Колегія суддів зазначає, що саме ВРП ухвалює рішення про звільнення судді з посади, а тому встановлення права на нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання та визначення дати, з якої відповідне право може бути реалізоване, належить до компетенції ВРП.

При цьому, визначальним, на думку колегії суддів, є те, що з 24.02.2022р. по 11.01.2023р. був відсутній повноважний склад ВРП.

Таким чином, у встановлений ч.3 ст.116 Закону №1402-VIII строк, заява позивачки розглянута не була.

Згідно з рішенням ВРП від 21.02.2023р. за №117/0/15-23, суддя Київського районного суду м.Одеси Калашнікова О.І. подала 18.05.2022р. заяву про звільнення її з посади, а тому мала законні очікування на звільнення з посади судді у відставку у встановлений законом строк і, відповідно, на встановлені законом гарантії судді у відставці.

Більше того, колегія суддів враховує, що ВРП з метою забезпечення реалізації гарантованого права судді ОСОБА_1 на звільнення у відставку та недопущення зниження рівня гарантій незалежності судді, керуючись нормами ст.ст.22,126,131 Конституції України, та ст.ст.3,30,34,55 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», вирішила встановити, що право на нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання виникло у ОСОБА_1 з наступного дня після досягнення 65 років, тобто з 23.06.2022р.

Відповідно, висновки суду 1-ї інстанції в цій частині є законними і обґрунтованими в повній мірі.

Також, матеріалами справи підтверджено, що позивач подала до пенсійного органу заяву про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 21.03.2023р., тобто без порушення тримісячного строку встановленого п.3 Порядку.

У мотивувальній частині Рішення від 18.02.2020р. у справі №2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абз.4 п.п.3.1 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013р. №10-рп/2013).

Таким чином, право судді на відставку не може ставитись у залежність від неможливості компетентних органів виконувати через певні обставини свої повноваження, а інше тлумачення свідчило б про порушення права судді на відставку, що є конституційною гарантією незалежності суддів та передбачено п.4 ч.6 ст.126 Конституції України.

Отже, зважаючи на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині призначення довічного грошового утримання судді з наступного дня після досягнення 65 років є цілком правомірними та обґрунтованими, що відповідає дотриманню рівня незалежності судді.

Решта доводів апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року - без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 08.03.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко