Справа № 160/5893/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 березня 2024 року Справа 160/5893/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо не нарахування та не виплати мені додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за період з 11.03.2022 року по 18.07.2022 року із розрахунку 30000 грн на місяць;

- зобов`язати Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» здійснити перерахунок та виплату мені додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за період з 11.03.2022 року по 18.07.2022 року, із розрахунку 30000 грн на місяць, з врахуванням фактично виплачених сум;

- визнати протиправними дії Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо не нарахування та не виплати мені додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за період з 19.07.2022 року по 17.10.2022 року із розрахунку 30000 грн. на місяць відповідно відпрацьованого часу;

- зобов`язати Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» здійснити перерахунок та виплату мені додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за період з 19.07.2022 року по 18.10.2022 року, із розрахунку 30000 грн на місяць відповідно відпрацьованого часу.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність дій відповідача щодо виплати позивачу грошового забезпечення в неналежному розмірі за період з 11.03.2022 року по 18.07.2022 року та з 19.07.2022 року по 17.10.2022 року.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/5893/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Відповідно до п. 8 та п. 9 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з п. 4 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Всупереч вказаного нормативного положення до позовної заяви не додано жодного документу на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Суд підкреслює, що на стадій відкриття провадження не перевіряється доведеність стверджуваних у позовній заяві обставин та обґрунтованість позовних вимог, однак обов`язком суду згідно ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України є в т.ч. перевірка виконання позивачем вимог, що висуваються до позову, що подано до суду.

Суд констатує, що до позовної заяви не додано жодного доказу, такі докази не згадані у позові. Тобто, позивачем не виконано обов`язок надати всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Так, позивачем не надано документів на підтвердження перебування з відповідачем у трудових відносинах, отримання грошового забезпечення, розміру такого забезпечення і тд.

Отже, позивачу належить надати до суду всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позовні вимоги в цій справі заявлено за період, в якому редакція ст. 233 Кодексу законів про працю України зазнавала змін.

Згідно зі ст. 233 Кодексу законів про працю України (в редакції до 18.07.2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України (в редакції до 19.07.2022 року) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, щодо позовних вимог за період з 11.03.2022 року по 18.07.2022 року строк звернення до суду не пропущений, а за період з 19.07.2022 року по 17.10.2022 року пропущений.

До позовної заяви додано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій позивач посилається на дію в Україні карантину, проходив службу, яка була переведена на посилений варіант несення служби. Також зазначає, що про порушення своїх прав дізнався після ухвалення рішення суду щодо його колеги за позовом з подібним предметом, при цьому до нього в подальшому було застосовано мобінг.

Вирішуючи вказану заяву суд зазначає наступне.

Положення статті 233 Кодексу законів про працю України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 07.09.2023 року у справі №620/1201/23.

Згідно п. 1 Глави ХІХ Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, строк звернення до суду щодо вимог за період з 19.07.2022 року по 17.10.2022 року мав сплинути в період з 20.10.2022 року по 18.01.2023 року, однак в зв`язку з дією карантину був продовжений до 30.06.2023 року включно, сплинувши 01.07.2023 року. Оскільки позов подано 27.02.2024 року, строк звернення до суду пропущено на майже 8 місяців.

Відповідно, карантин не є підставою для поновлення строку звернення до суду в цій справі, однак був і врахований судом як підстава для продовження строку звернення до суду.

Посилання позивача на посилення варіанту несення служби судом відхиляється, оскільки відповідні докази до суду не надано, як не надано і доказів впливу цієї обставини на позивача (перебування позивача з відповідачем у трудових правовідносинах, службове навантаження позивача та ін).

В п. 3 своєї заяви про поновлення строку звернення до суду позивач посилається на нормативні положення, жодне з яких не стосується строку звернення до суду та не впливає на обізнаність позивача про порушення його прав, в зв`язку з чим ці доводи судом відхиляються як необґрунтовані.

В п. 4 своєї заяви про поновлення строку звернення до суду позивач посилається на те, що відповідач ввів в оману позивача щодо належного розміру грошового забезпечення, про що стало відомо після визнання поведінки відповідача протиправним в результаті судового розгляду справи щодо колеги позивача.

Ці доводи суд відхиляє як безпідставні, оскільки за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 25.01.2024 року у справі №420/19560/23.

Відповідно, про порушення своїх прав на отримання додаткової винагороди в належному розмірі позивач повинен був дізнатися разом з отриманням грошової винагороди за кожен місяць з періоду, за який заявлено позовні вимоги. Поведінка відповідача не відповідає умовам поважності підстав для пропуску строку звернення до суду, оскільки не має характеру об`єктивної перешкоди, при цьому не підтверджена жодним чином (відповідні листи до суду не надано).

Відхиляються судом і посилання на судову справу колеги позивача, оскільки як вже зазначив суд, строк звернення до суду щодо кожної особи обчислюється індивідуально та стосується її особистої обізнаності про порушення її прав, для чого є визначальним дата, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. В цій справі відсутні розумні підстави, які б вказували, що позивач, отримавши грошове забезпечення за кожен з місяців спірного періоду в розрахунку на години робочого часу (а не щомісячно чи в розрахунку на місяць), не дізнався та не міг дізнатися про порушення своїх прав.

Отже, ці доводи позивача також відхиляються судом.

Посилання позивача на мобінг в колективі судом не приймаються, оскільки відсутні докази як на підтвердження існування цієї обставини в цілому, так і на підтвердження значення цієї обставини для позивача (перебування у відповідному колективі, об`єктивність цієї обставини як перешкоди у зверненні до суду).

Таким чином, позивачем не наведено жодної поважної причини для пропуску строку звернення до суду з цим позовом, в зв`язку з чим підстави для поновлення строку звернення до суду є неповажними, у задоволенні заяви позивача про поновлення такого строку належить відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи викладене, позовну заяву слід залишити без руху із встановленням позивачу строку для усунення вказаних в цій ухвалі недоліків позовної заяви в спосіб подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав, разом із доказами в їх обґрунтування.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 123, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, суд вважає, за необхідне, дану позовну заяву залишити без руху із наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 133, 161, 169, 171, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку звернення до суду по справі 160/5893/24.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали надати до суду:

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів щодо періоду 19.07.2022 року по 18.10.2022 року;

- засвідчених належним чином копій доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів)

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частина 2 статті 123 та пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями), згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко