Справа № 520/27041/23
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

08 березня 2024 р. справа № 520/27041/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В. розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії ,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявниця, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявила вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ідентифікаційний код юридичної особи: 14099344, місцезнаходження юридичної особи: Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, вчинити дії по призначенні та виплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , одноразової грошової допомоги у розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Аргументуючи ці вимоги зазначила, що спеціальний стаж заявниці є достатнім для призначення і виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, що також встановлено в межах справи №520/16089/2020, проте, відповідачем протиправно не призначена та не виплачена вказана допомога на день призначення пенсії.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - адміністративний орган, владний суб`єкт, ГУ, Управління), подав відзив на позов, в якому посилався на відсутність підстав для призначення та виплати спірної грошової допомоги заявниці за відсутності необхідного стажу, який дає право на призначення спірної грошової допомоги.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

За матеріалами справи судом встановлено, що заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07.09.2020 року заявниця із письмовою заявою про призначення їй пенсії за віком звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

З 26.08.2020р. заявниці призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням страхового стажу у розмірі 41 рік 11 місяців 3 дня. Періоди роботи на посадах з 21.04.1988 року по 16.11.1989 року; з 17.11.1998 року по 15.08.2000 року; з 13.09.2006 року по 31.07.2020 року не враховані як спеціальний стаж працівника освіти, оскільки такі не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 04.11.1993 №909.

Не погодившись з такими діями суб`єкта владних відносин, заявниця звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з відповідним позовом

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року по справі №520/16089/2020, яке набрало законної сили 22.07.2021р., зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання щодо зарахування періодів роботи ОСОБА_1 , з 01.09.1978 року по 27.06.1983 року, з 21.04.1988 року по 16.11.1989 року, з 17.11.1998 року по 15.08.2000 року, з 13.09.2006 року по 31.07.2020 року до стажу, який надає їй право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року по справі №520/16089/2020 Управлінням повторно розглянуто заяву від 07.09.2020 року та прийнято рішення №98 від 14.09.2021 року, яким відмолено в призначенні грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки на день досягнення пенсійного віку заявниця не працювала на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Зі змісту рішення №98 від 14.09.2021 року вбачається, що періоди роботи на посадах з 21.04.1988 року по 16.11.1989 року; з 17.11.1998 року по 15.08.2000 року; з 13.09.2006 року по 31.07.2020 року не враховані як спеціальний стаж працівника освіти, оскільки такі не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 04.11.1993 №909. При цьому, визнаний Управлінням страховий стаж заявниці склав - 42 років 0 місяців 03 дні; стаж за вислугу років особи склав - 19 років 10 місяців 24 дні.

Не погоджуючись із відповідністю закону управлінського волевиявлення пенсійного органу з приводу не призначення та не виплати спірної грошової допомоги, заявниця ініціювала даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як однопредметного та рівносильного акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням дії норм Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

За змістом ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст.ст.24, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, у розумінні ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004р. обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною ч.2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ч.1 якої містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" окреслювались спеціальні випадки включення до стажу роботи періодів іншої діяльності громадянина.

Згідно з п.7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

У відповідності до п. 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (затверджено постановою КМУ від 23.11.2011р. №1191; далі за текстом - Порядок №1191) до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За приписами п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Постановою КМУ від 12.08.1993 р. №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі за текстом Порядок №637).

Згідно з п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як встановлено в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року по справі №520/16089/2020, яке набрало законної сили, зі змісту трудової книжки позивача (серії НОМЕР_2 ), страховий стаж ОСОБА_1 складає: з 01.07.1978 року по 23.08.1978 року - старша піонервожата Красноградської СШ №2, (1місяць 23 дні); з 01.09.1978 року по 27.06.1983 року - навчання у Харківському державному педагогічному інституті ім. Г.С. Сковороди (4 роки 9 місяців 27 днів); з 15.08.1983 року по 01.09.1985 року - вчитель математики СШ №2 (2 роки 0 місяців 17 днів); з 02.09.1985 року по 20.04.1988 року - вчитель математики Красноградського педучилища (2 роки 7 місяців 19 днів); з 21.04.1988 року по 16.11.1989 року - голова профспілкового комітету Красноградського педучилища (1 рік 6 місяців 26 днів); з 17.11.1989 року по 16.11.1998 року - вчитель математики Красноградського педучилища (9 років 0 місяців 0 днів); з 17.11.1998 року по 16.08.2000 року - директор Красноградського регіонального педагогічного центру Харківського обласного інституту удосконалення вчителів, (1 рік 9 місяців 0 днів); з 16.08.2000 року по 15.08.2001 року - директор Красноградського регіонального педагогічного центру Харківського обласного інституту післядипломної освіти та менеждменту (1 рік 0 місяців 0 днів); з 16.08.2001 року по 30.06.2006 року - директор Красноградського регіонального педагогічного центру Харківського обласного науково-методичного інституту (4 роки 10 місяців 15 днів); з 04.07.2006 року по 12.09.2006 року - викладач математики та фізики Красноградського коледжу ХНПУ ім. Г.С. Сковороди (0 років 2 місяці 26 днів); з 13.09.2006 року по 31.07.2020 року - методист методичного кабінету, районного методичного центру Відділу освіти Красноградської районної державної адміністрації (13 років 11 місяців 0 днів). Суд дійшов висновку, що заявниця має право на зарахування періодів роботи з 01.09.1978 року по 27.06.1983 року, з 21.04.1988 року по 16.11.1989 року, з 17.11.1998 року по 15.08.2000 року, з 13.09.2006 року по 31.07.2020 року до стажу, який надає їй право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року по справі №520/16089/2020, яке набрало законної сили, встановлені обставини наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 2 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року по справі №520/16089/2020 пенсійним органом не оскаржено.

Проте, пенсійним органом не зважаючи на вказане судове рішення не зараховані спірні періоди до стажу, який надає заявниці право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тому суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону оскарженого діяння, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України предметом судової перевірки у порядку адміністративного судочинства є рішення та діяння (дія чи бездіяльність) владних суб`єктів.

Зміст рішення владного суб`єкта розтлумачено законодавцем у положеннях п.п. 18 і 19 ч.1 ст.4 КАС України.

Визначення ж змісту діяння (дії чи бездіяльності) владного суб`єкта норми КАС України не містять.

Разом із тим, у силу ч.6 ст.7 КАС України суд вважає за можливе застосувати загальні визначення рішення, дії, бездіяльності, згідно з якими рішення владного суб`єкта - це письмовий акт, дія владного суб`єкта - це вчинок компетентного працівника владного суб`єкта, бездіяльність владного суб`єкта - це невиконання обов`язку.

Тому, у спірних відносинах, з метою належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Управління №98 від 14.09.2021 року, зобов`язавши владного суб`єкта призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №98 від 14.09.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344, адреса: майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків) вчинити дії по призначенні та виплаті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у розмірі десяти пенсій на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344, адреса: майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева