Справа № 280/4605/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 280/4605/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.09.2023 року (головуючий суддя Батрак І.В.)

в адміністративній справі №280/4605/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 27.06.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:

-визнати протиправними дії відповідача щодо незарахування позивачу стажу роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я за періоди з 23.01.2001 по 01.11.2010 та з 03.11.2010 по 30.09.2021 у подвійному розмірі;

-зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням періодів його роботи з 23.01.2001 по 01.11.2010 та з 03.11.2010 по 30.09.2021 у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 04.01.2022 із урахуванням різниці, що вже була виплачена.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем обчислено розмір пенсії позивача без врахування періодів роботи з 23.01.2001 по 01.11.2010 та з 03.11.2010 по 30.09.2021 до загального стажу у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач вважає такі дії відповідача незаконними. Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено право позивача щодо зарахування стажу роботи у подвійному розмірі; при цьому, стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує таке право. Вказує, що у листі Міністерства охорони здоров`я України від 30.05.2006 №10.03.68/936 зазначено, що періоди роботи на посадах медичних працівників у відділеннях анестезіології, у тому числі у палатах інтенсивної терапії, повинні зараховуватись до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.09.2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування ОСОБА_1 стажу роботи за періоди з 23.01.2001 по 01.11.2010 та з 03.11.2010 по 30.09.2021 у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я у подвійному розмірі.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди його роботи з 23.01.2001 по 01.11.2010 та з 03.11.2010 по 30.09.2021 у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я до стажу роботи у подвійному розмірі, у зв`язку із чим здійснити перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням раніше сплачених сум), починаючи з 04.01.2022.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, робота позивача з 23.01.2001 по 01.11.2010 та з 03.11.2010 по 30.09.2021 на посаді завідувача відділенням анестезіології та інтенсивної терапії, лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії в незалежності від найменувань посад та внесення змін до найменування закладу зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Відтак, дійшов висновку, що незарахувавши позивачу стажу роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я за періоди з 23.01.2001 по 01.11.2010 та з 03.11.2010 по 30.09.2021 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-XII, відповідач діяв протиправно.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що періоди роботи з 23.01.2001 по 01.11.2010 та з 03.11.2010 по 30.09.2021 не зараховано до загального стажу у подвійному розмірі, оскільки Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цього не передбачено. Так, згідно з ч. 4 ст. 24 цього Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. До набрання чинності Законом №1058 умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон України «Про пенсійне забезпечення». Також вказує про пропуск строку звернення до суду з позовом.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Рішенням №76 від 23.02.2023 позивачу на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2022 у справі 280/3145/22 відповідачем було призначено пенсію за віком із урахуванням середньої заробітної плати за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії з 04.01.2022.

Виплата нового розміру пенсії була здійснена у березні 2023 року, що підтверджується листом від 03.03.2023 №2769-2556/К-02/8-0800/23, до якого було додано копії розрахунків розміру пенсії, в тому числі розрахунок стажу. Із змісту розрахунку стажу з`ясувалось, що при обчислені розміру пенсії ОСОБА_1 відповідачем невраховано періоди його роботи з 23.01.2001 по 01.11.2010 та з 03.11.2010 по 30.09.2021 до загального стажу у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо незарахування йому у подвійному розмірі стажу роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я за періоди з 23.01.2001 по 01.11.2010 та з 03.11.2010 по 30.09.2021.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Приписами частин 1-3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною 1 статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях.

Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, згідно до якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII є чинною на теперішній час.

Водночас, стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ викладена у постановах Верхового Суду від 04.12.2019 у справі № 689/872/17 та від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, які, у силу вимог частини 5 статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування.

Так, згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, не пов`язано із набранням чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_1 була надана ним відповідачу при зверненні за призначенням пенсії та містить записи №6-9 про його роботу у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а саме Комунальної установи «Пологовий будинок №9» (з 04.04.2019 Комунальне некомерційне підприємство «Пологовий будинок №9» Запорізької міської ради).

Із матеріалів справи, зокрема, з трудової книжки позивача, встановлено, що записи у трудовій книжці позивача виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

При цьому, матеріали справи не містять (відповідачем не надано) будь-яких зауваження щодо заповнення трудової книжки позивача.

Крім того, позивач разом з трудовою книжкою надав відповідачу також довідку КНП «Пологовий будинок №9» ЗМР від 12.10.2021 №34 про те, що він дійсно працював на посаді лікаря-анестезіолога операційного та відділення інтенсивної терапії з 18.11.1999 та на посаді завідувача відділенням анестезіології та інтенсивної терапії, лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 22.02.2001 та має право на пільгу щодо зарахування стажу у реанімаційних відділеннях в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII.

Суд звертає увагу, що для зарахування медичному працівнику стажу у подвійному розмірі необхідно враховувати специфіку місця роботи працівника, а не посади, що він обіймав.

Так, наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08.10.1997 проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я.

Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно з роз`ясненням, наданим Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002 №10.02.11/450 та від 21.06.2002 №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII.

Слід відмітити, що у відповідності до спеціального листа Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, вказано що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю.

В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів анастезіологів реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 №605 «Про поліпшення анестезіолого реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.

Колегія суддів апеляційної інстанції дослідила зазначені листи та роз`яснення, однак свої висновки формує на нормах права, а не на листах та роз`ясненнях.

Оскільки відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, то робота позивача з 23.01.2001 по 01.11.2010 та з 03.11.2010 по 30.09.2021 на посаді завідувача відділенням анестезіології та інтенсивної терапії, лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії в незалежності від найменувань посад та внесення змін до найменування закладу зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що незарахувавши позивачу стажу роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я за періоди з 23.01.2001 по 01.11.2010 та з 03.11.2010 по 30.09.2021 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, відповідач діяв протиправно.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналіз норм статті 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.

Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на зазначене, для повного та ефективного захисту прав позивача та дотримання гарантій щодо остаточного вирішення спору між сторонами, суд вважає необхідним зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди його роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я з 23.01.2001 по 01.11.2010 та з 03.11.2010 по 30.09.2021 до стажу роботи у подвійному розмірі, у зв`язку із чим здійснити перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням раніше сплачених сум), починаючи з 04.01.2022.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк звернення не до суду є безпідставними, оскільки виплата нового розміру пенсії була здійснена у березні 2023 року, що підтверджується листом від 03.03.2023 №2769-2556/К-02/8-0800/23, до якого було додано копії розрахунків розміру пенсії, в тому числі розрахунок стажу. Із змісту розрахунку стажу з`ясувалось, що при обчислені розміру пенсії ОСОБА_1 відповідачем невраховано періоди його роботи з 23.01.2001 по 01.11.2010 та з 03.11.2010 по 30.09.2021 до загального стажу у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому позивач не погодившись з вказаними діями відповідача, звернувся до суду з цим позовом 27.06.2023 року, що спростовує доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.09.2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 28.02.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова