Справа № 520/2551/24
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 березня 2024 року № 520/2551/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування періоду роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді, віднесеній до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» в період з 18 серпня 1992 року по 15 квітня 1994 року, протиправним;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу державного службовця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період його роботи на посаді інженера-землевпорядника в Ізюмській сільській раді з 18 серпня 1992 року по 15 квітня 1994 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.09.2023 був переведений на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу». Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області від 17.11.2023 йому було відмовлено у нарахуванні пенсії із заробітної плати в середніх розмірах за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, за відповідною (прирівняною) посадою за останнім місцем роботи на державній службі, через відсутність 20 років стажу державної служби. У своєму рішенні Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області посилається на те, що згідно наданих ним документів, його стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу», станом на 01.05.2016 року, складає 19 років 11 місяців 23 дні. При цьому Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області не враховує період роботи в Ізюмській сільській раді на посаді інженера-землевпорядника в період з 17.07.1992 р. по 15.04.1994 року та зобов`язує його надати уточнюючі документи, про те, що посада, яку позивач займав у цей період, відноситься до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету міністрів України. Позивач вважає вказане рішення протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Ухвалою судді від 05.02.2024 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цій справі без виклику сторін, витребувано у відповідача заяву позивача від 18.09.2023 та рішення за вказаною заявою про переведення позивача на пенсію за Законом України "Про державну службу" з розрахунком стажу на момент прийняття такого рішення.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження та позов з додатками надіслані відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку на офіційну електронну адресу.

Відповідач не погодився з заявленим позовом та направив до суду відзив, в якому в обґрунтування заперечень зазначив, що стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, станом на 01.05.2016 склав 19 років 11 місяців 23 дні (не зараховано період роботи в Ізюмській селищній раді з 18.08.1992 по 15.04.1994). Оскільки у позивача станом на 01.05.2016 відсутні 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, підстави для обчислення заробітної плати в середніх розмірах за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, за відповідною (прирівняною) посадою за останнім місцем роботи на державній службі по наданій довідці від 18.09.2023 №31-20-12.1-4734/0/19-23 відсутні. Для розгляду питання зарахування періоду роботи в Ізюмській селищній раді з 18.08.1992 по 15.04.1994 до стажу державної служби позивачу запропоновано надати уточнюючі документи, що посада, яку позивач займав в цей період, відноситься до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. З огляду на вищенаведене, у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області з 06.09.2019 та отримував пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

18.09.2023 позивач звернувся із заявою про переведення з пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» та відповідними документами.

За вказаною заявою позивача від 18.09.2023 та на підставі наданих документів позивача з 18.09.2023 Рішенням №26 від 25.09.2023 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993.

Як вбачається з листа ГУ ПФУ в Харківській області від 17.11.2023, до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, станом на 01.05.2016 зараховано 19 років 11 місяців 23 дні.

Як вбачається з розрахунку стажу, який є додатком до вказаного рішення, до стажу позивача не зараховано період роботи в Ізюмській селищній раді з 18.08.1992 по 15.04.1994.

Підставою незарахування вказаного стажу відповідачем у листі від 17.11.2023 зазначено необхідність підтвердження віднесення вказаних посад до посад до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. Також вказано, що оскільки у позивача станом на 01.05.2016 відсутні 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, підстави для обчислення заробітної плати в середніх розмірах за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, за відповідною (прирівняною) посадою за останнім місцем роботи на державній службі по наданій довідці від 18.09.2023 №31-20-12.1-4734/0/19-23, відсутні, для розгляду питання зарахування періоду роботи в Ізюмській селищній раді з 18.08.1992 по 15.04.1994 до стажу державної служби позивачу запропоновано надати уточнюючі документи, що посада, яку позивач займав в цей період, відноситься до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, вважаючи що до страхового стажу має бути зарахований період роботи з 18 серпня 1992 року по 15 квітня 1994 року на підставі даних його трудової книжки, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку підставам прийняття спірного рішення, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про державну службу» № 889-УІІІ від 10 грудня 2015 року (далі Закон 889-УІІІ) визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі Закон № 3723-ХІІ).

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII втратив чинність Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-УІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХП у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для осіб, які на день набрання чинності Законом № 889-VІІІ мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХП та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно запису в трудовій книжці позивача за № 12, на підставі рішення виконкому Ізюмської сільської ради №39 від 18.08.1992 року, позивач був прийнятий на роботу в цьому закладі на посаду інженера-землевпорядника.

Згідно запису № 16 від 16.04.1994 року, позивач прийняв Присягу державного службовця, а згідно запису № 17 від 16.04.1994 року останньому було присвоєно 15 ранг державного службовця на підставі рішення виконкому Ізюмської сільської ради №39 від 18.08.1992 року.

Суд зазначає, що Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ було прийнято 16.12.1993 та він набрав чинності 28.12.1993.

Вказаним законом було визначено обов`язок внесення даних про ранг (ст. 26) та складення присяги (ст. 17) державними службовцями до трудової книжки.

У зв`язку з цим, судом встановлено, що записи в трудовій книжці позивача були зроблені відповідальною особою Ізюмської сільської ради несвоєчасно у зв`язку зі зміною в законодавстві: не 18.08.1992 року (як мало б бути), а лише 16.04.1994 року.

В той же час, суд не вбачає у здійсненні таких записів порушення, оскільки на час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція № 162), яка не містила вимог щодо внесення в трудові книжки даних про присвоєні ранги держслужбовцям та складення присяги.

Крім того, відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Одночасно з тим, рішення виконкому Ізюмської сільської ради про прийняття позивача на роботу, про прийняття ним Присяги державного службовця та про присвоєння йому рангу державного службовця датується 18 серпням 1992 року. Це підтверджено записами в трудовій книжці за №№ 12,16, 17 де в графі 4 (На підставі чого зроблено запис (документ його дата і номер)), здійсненими відповідно до вимог чинного на той час законодавства.

Відповідно до п. 2 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3724-XII, дія цього Закону поширюється на працівників державних органів Республіки Крим, органів місцевого та регіонального самоврядування, які прирівнюються до відповідних категорій посад службовців, якщо інше не передбачено законодавством України.

Відповідно до п.п. 2-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III, дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

За посадовими особами місцевого самоврядування, посади яких на момент набрання чинності цим Законом було віднесено до відповідних категорій та яким присвоєно ранг згідно з пунктом 5 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", зберігається така сама категорія та присвоюється такий самий ранг з додержанням вимог цього Закону.

З набранням чинності цим Законом посадовим особам органів місцевого самоврядування присвоюються ранги на рівні тих, які вони мали відповідно до Закону України "Про державну службу".

У разі переходу посадової особи органу місцевого самоврядування на державну службу рівнозначної чи нижчої категорії посад їй присвоюється ранг державного службовця на рівні рангу, який вона мала відповідно до цього Закону.

Як вбачається з трудової книжки, позивачем 18.08.1992 року складено присягу державного службовця, та рішенням виконкому Ізюмської сільської ради № 39 від 18.08.1992 присвоєно 15 ранг державного службовця.

В подальшому позивачу за час роботи у Борівському районному відділі земельних ресурсів при Ізюмській сільській раді на посаді спеціаліста І категорії було присвоєно відповідно 14 та 13 ранги державного службовця, вказані періоди зараховані відповідачем до стажу на посадах державної служби.

Відповідачем не висловлювалось зауважень до записів трудової книжки позивача, не вказувалось про недостатність в трудовій книжці відомостей, необхідних для зарахування певних періодів роботи до страхового стажу.

Подання додаткових документів, окрім трудової книжки відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, передбачено виключно для випадків, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Відтак, на підставі вказаних вище нормативних приписів та записів у трудовій книжці позивача, суд приходить до висновку, що посада інженера-землевпорядника виконкому Ізюмської сільської ради є посадою, яка відноситься до відповідних категорій посад державної служби визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, а відтак вказаний період роботи підлягає зарахуванню до стажу позивача на посадах державних службовців.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що спірне рішення ГУ ПФУ в Харківській області №26 від 25.09.2023 в частині незарахування до стажу роботи позивача на посадах державної служби періоду роботи з 18 серпня 1992 року по 15 квітня 1994 року не відповідає вимогам обґрунтованості, з огляду на що є протиправним та підлягає скасуванню в цій частині.

Вимоги позову зобов`язального характеру є похідними та направлені на відновлення права позивача на належний розрахунок розміру його пенсії, з урахуванням довідки для обчислення заробітної плати в середніх розмірах за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, за відповідною (прирівняною) посадою за останнім місцем роботи на державній службі, яка подавалася позивачем та не була врахована пенсійним органом, а саме від 18.09.2023 №31-20-12.1-4734/0/19-23.

З огляду на зазначене, позов підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №26 від 25.09.2023 в частині незарахування періоду роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 18 серпня 1992 року по 15 квітня 1994 року на посаді, віднесеній до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період його роботи з 18 серпня 1992 року по 15 квітня 1994 року на посаді інженера-землевпорядника в Ізюмській сільській раді з 25.09.2023.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 11.03.2024.

Суддя Білова О.В.