Справа № 149/209/24
Суддя: Павлюк О. О.
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/209/24
Провадження №2-а/149/2/24
Номер рядка звіту 129
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.03.2024 р. м. Хмільник Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Павлюк О. О.

при секретарі Олійник І. С.

за участі представника позивача - адвоката Ткаченко Т. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику справу за адміністративноим позовом ОСОБА_1 до Хмільницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Хмільницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 04 січня 2024 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника Хмільницького РТЦК та СП підполковником Прокоповичем Олегом Павловичем було винесено постанову № 307/3 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 3400 грн. штрафу. Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 просить визнати її протиправною та скасувати.

Ухвалою суду від 25.01.2024 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу визначено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

02.02.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, оскільки рішення є обгрунтованим і законним, розгляд справи про адміністративне правопорушення був проведений за участю позивача, про адміністративне правопорушення складено протокол.

12.02.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що відповідачем не доведено факт вручення повістки позивачу, а акт від 12.12.2023 про відмову у отриманні повістки складений не уповноваженими на те особами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність.

Суд, заслухавши представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 04 січня 2024 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника Хмільницького РТЦК та СП підполковником Прокоповичем Олегом Павловичем було винесено постанову № 307/3 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 3400 грн. штрафу (а.с. 9-10).

Зі змісту вищенаведеної постанови вбачається, що громадянин ОСОБА_1 під час вручення повістки відмовився особисто, про що комісією по оповіщенню Кожухівського старостинського округу складено Акт про відмову від отримання повістки, при цьому гр. ОСОБА_1 було доведено в усній формі її зміст, час і дату прибуття до Хмільницького РТЦК та СП та відповідальність за неявку. Проте останній у визначений час не з`явився без поважних причин, про причини неявки не повідомляв, документів не надав, чим порушив: ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оборону України»; ч. 1 «Правил військового обліку призовників та військовозобовязаних»; ч.ч. 3, 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обовязок та військову службу»; ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Статтею 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Президентом України 25 лютого 2022 року підписано Указ «Про загальну мобілізацію» №69/2022, строки якого в подальшому відповідними Указами були продовжені.

Тобто, саме з періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації відповідно до положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» законодавець пов`язує настання особливого періоду.

Розпорядженням начальника Хмільницького РТЦК та СП № 1222 від 08.12.2023 (копія на а.с. 38-39) міському голові було доручено вручити повістки та забезпечити прибуття ОСОБА_1 до Хмільницького РТЦК та СП .

Згідно листа виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 96/19-17/1 від 13.12.2023 (копія на а.с. 40-41) ОСОБА_1 відмовився особисто від отримання повістки. В зв`язку з відмовою позивача від отримання повістки 13.12.2023 було складено акт про відмову в отриманні повістки (копія на а.с. 42), відповідно до якого ОСОБА_1 було зачитано вголос зміст повістки.

Відповідно до рапорту начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів та солдатів запасу (копія на а.с. 43) ОСОБА_1 не прибув для проходження медичного огляду у вказані в повістці та розпорядженні дату і цим самим вчинив адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП та порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію, встановлені правила військового обліку.

01.01.2024 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 3073 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП (копія на а.с. 47), в якому містяться підписи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також його письмові пояснення, в яких він зазначає, що не прибув, бо хворів. Від отримання копії протоколу ОСОБА_1 відмовився, про що наявна відмітка у відповідній графі протколу. Також останньому було повідомлено про час та дату розгляду справи про адміністративне правопорушення, про що також наявний його підпис у відповідній графі протоколу.

Вказані обставини у сукупності спростовуються посилання позивача, що йому не було відомо про його виклик до Хмільницького РТЦК СП на 14.12.2023 року. Відмова від отримання повістки в присутності комісії по оповіщенню, однак оголошення її змісту, підстав виклику і відповідальності за порушення вимого законодавства підтверджена відповідачем документально наданими доказами. Доказів підробки вказаних документів, їх недійсності чи невідповідності їх змісту фактичним обставинам справи суду не надано. Суд також враховує, що нез`влення позивача на виклик до Хмільницького РТЦК СП стало підставою для ініціювання його подальшого розшуку через органи поліції. Після розшуку ОСОБА_1 01.01.2024 року відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення №307/3 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, відібрано пояснення (не прибув, оскільки хворів), та повідомлено про розгляд справи по суті. Сторони не заперечуювали, що доказів на підтвердження поважності причин неприбуття ОСОБА_1 на виклик, зокрема за станом здоров`я, при ухваленні оскаржуваного рішення відповідачу не надавалося.

Особиста відмова позивача від отримання повістки для явки до Хмільницького РТЦК СП для визначення ступеня придатності до військової служби без достатніх об`єктивних підстав (повістка виписана на іншу особу; не підписана уповноваженою особою, не відповідає формі, визначеній законодавством тощо) за встановлених судом обставин не виключає його відповідальність за порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу в особливий період.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому суд відхиляє посилання представника позивача, викладені у відповіді на відзив, зокрема з посиланням на додані матеріали. Надані адвокатом матеріали не містять обов`язкових для письмових доказів (зокрема, документів) реквізитів - підписів, печатки органу чи посадової особи, що видав його, грифу завірення копії, відомостей щодо набрання чинності тощо, які б давали можливість суду оцінити посилання представника позивача у співвідношенні зі змістом вказаного документу.

Щодо розбіжностей у зазначенні адреси за якою відбувалось вручення повістки, суд приходить до висновку, що в сукупності з усіма доказами, що долучені до матеріалів справи, вказне не спростовує обставин за яких відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення та в подальшому винесено відповідну постанову.

За таких обставин суд вважає недоведеною позицію представника позивача про те, що акт про відмову в отриманні повістки від 12.12.2023 є неналежним доказом.

З огляду на вищевказане та зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що в діянні ОСОБА_1 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП,а оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, і підстав для її скасування не вбачає, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи.

Дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим, підстав для задоволення позовних вимог і його скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Залишити постанову №307/3 від 04.01.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу - без змін, а позовну заяву - без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12.03.2024.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Хмільницький районнонний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (адреса 22000, м.Хмільник, вул. Небесної Сотні, 22, ).

Суддя Павлюк О. О.