Справа № 520/35519/23
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

12 березня 2024 р. справа № 520/35519/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61057, ) , третя особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Москалівська, буд. 58, м. Харків, 61004, ), про визнання протиправною та такою, що не підлягає виконанню вимогу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, третя особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить суд визнати протиправною та такою, що не підлягає виконанню вимогу № Ф-11034-56-У Державної податкової служби України ГУ ДПС в Харківській області від 05.06.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 29293,44 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковим органом, помилково була винесена податкова вимога стосовно нього, помилково зазначені суми проведені централізовано в автоматичному режимі нарахування єдиного внеску, в зв`язку з чим це не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми внеску у встановлений Законом строк, адже, немає доказів перебування позивача на обліку у Холодногірському ДПІ ГУ ДПС.

Позивач зазначає, що загальна сума нарахувань по єдиному внеску за період 2017-2020 року становить 37788,74 грн, яка станом на сьогоднішній день обліковується в ІКП ОСОБА_1 як недоїмка. Отже, заборгованість з єдиного внеску в сумі 29293,44 грн, на яку ГУ ДПС було сформовано податкову вимогу N Ф-11034-56-У та направлено на податкову адресу платника засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення, виникла за рахунок проведення централізовано в автоматичному режимі нарахувань з єдиного внеску на дату формування даної вимоги. Таким чином вимога N Ф-11034-56-У від 05.06.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 29293,44 грн - прийнята всупереч приписам чинного законодавства.

У відзиві відповідач вказав, що протягом 2017 - 2020 років в ІКП ФО-П ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 відповідно до вимог Порядку № 422 були проведені централізовано в автоматичному режимі нарахування єдиного внеску на загальну суму 37 788,74 грн (за 2017 рік вони склали 8 448 грн, за 2018 рік 9 828,72 грн, за 2019 11 016,72 грн, за 2020 8 495,30 гривень). Інформація щодо сплати ОСОБА_1 за вказані періоди єдиного внеску відсутня і як наслідок, в ІКП ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 37 788,74 гривень. Отже, заборгованість з єдиного внеску в сумі 29 293,44 грн, на яку ГУ ДПС було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-11034- 56-У, виникла за рахунок проведення централізовано в автоматичному режимі нарахувань з єдиного внеску на дату формування даної вимоги, дану вимогу було направлено на податкову адресу.

Інші заяви по суті справи сторони до суду не подавали.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) відповідно до Відповіді № 487984 від 12.03.2024 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрований як фізична особа-підприємець з місцезнаходженням: АДРЕСА_2 .

Види економічної діяльності: роздрібна торгівля з лотків та на ринках, код КВЕД: 52.62, реєстраційний номер: 57858, дата державної реєстрації: 13.04.2006, номер запису в реєстрі: 0059653, дата запису в реєстрі: 13.04.2006, місцезнаходження реєстраційної справи: Департамент реєстрації Харківської міської ради.

ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області (Холодногірська ДПІ) з 13.04.2006 як платник єдиного внеску за № 57858.

Аналогічна інформація відображена у наданому відповідачем Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та облікових даних позивача з баз ДПС.

Не є спірними обставини щодо того, що протягом 2017 - 2020 років в ІКП ФО-П ОСОБА_1 були проведені централізовано в автоматичному режимі нарахування єдиного внеску на загальну суму 37 788,74 грн (за 2017 рік вони склали 8 448 грн, за 2018 рік 9 828,72 грн, за 2019 11 016,72 грн, за 2020 8 495,30 гривень).

Інформація щодо сплати ОСОБА_1 за вказані періоди єдиного внеску відсутня і як наслідок, в ІКП ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 37 788,74 гривень.

Заборгованість з єдиного внеску в сумі 29 293,44 грн, на яку ГУ ДПС було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-11034- 56-У від 05.06.2020, виникла за рахунок проведення централізовано в автоматичному режимі нарахувань з єдиного внеску на дату формування даної вимоги, дану вимогу було направлено на податкову адресу, якою є АДРЕСА_3 .

Відповідач повідомив, що у зв`язку з пошкодженням приміщення, техніки та документів внаслідок російської агресії, які розміщені в кабінетах пошкодженої будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , де були розташовані робочі місця працівників управління по роботі з податковим боргом надати копії завірених належним чином вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску по ОСОБА_1 , не є можливим. Факт пошкодження будівлі зареєстровано в Харківському районному управлінні поліції № 3 Головного управління національної поліції у Харківській області та Управлінні служби безпеки України у Харківській області.

Не погоджуючись із вимогою, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Аргументи позивача щодо протиправності вимоги фактично зводяться до того, що адреса його місця реєстрації в Луганській області і перебуває він на податковому обліку за місцем своєї реєстрації , а тому відповідач не мав права виносити спірну вимогу. Також позивач наполягає, що він ніколи не реєструвався як фізична особа-підприємець.

Утім, такі аргументи спростовані наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, наданою відповідачем та отриманою судом інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п.45.1 ст.45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Як вже встановлено судом, під час реєстрації позивачем визначено свою податкову адресу АДРЕСА_3 .

Відтак, відповідач є компетентним державним органом щодо податкового контролю позивача зі сплати єдиного внеску.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) страхувальниками, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною податковою службою України та її територіальними органами встановлює Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями (далі Закон № 2464).

Відповідно до пп. 4 та 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів)), та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Керуючись п. 3 частини другої ст. 12 Закону № 2464, п. 7 розділу І та п. 13 розділу II Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 № 765 (далі - Порядок № 765), було впроваджено алгоритми автоматичного нарахування єдиного внеску (далі - алгоритми автоматичного нарахування) для контролю за виконанням платниками єдиного внеску обов`язку, визначеного п. 1 частини другої ст. 6, п. 1, 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464, у розмірі мінімального страхового внеску в терміни, встановлені абзацом третім частини восьмої ст. 9 Закону № 2464 для платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5 та 51 частини першої ст. 4 Закону №2464, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал.

Дію алгоритмів автоматичного нарахування у зв`язку з вимогами Закону № 2464 фактично пролонговано Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 (далі Порядок № 422), який передбачав повноваження із впровадження таких алгоритмів Державною фіскальною службою України.

Не спірними обставини про те, що податкові декларації про майновий стан і доходи та Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за період з 2012-2023 позивачем як ФО-П не подавалась, а згідно з інформацією з Державного реєстру фізичних осіб ДПС України дохід у період з 2017 по 2022 роки не отримував дохід з ознакою « 157 дохід, виплачений самозайнятій особі».

Отже, заборгованість з єдиного внеску в сумі 29 293,44 грн, на яку ГУ ДПС було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-11034- 56-У, виникла за рахунок проведення централізовано в автоматичному режимі нарахувань з єдиного внеску на дату формування даної вимоги.

Позивачем не спростовано, що ним сплачувались відповідні суми єдиного внеску, надавалась будь-яка звітність. У позові позивач не заперечує свого обов`язку сплачувати єдиний внесок.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки висновків суду не спростовують.

Так, цитування у позові норм законодавства, яке регулює сплату єдиного внеску, не спростовує аргументів відповідача про нарахування сум недоїмки в автоматичному режимі, так само і не нівелює конституційного обов`язку позивача сплачувати податки і збори.

Суд також враховує обставини недостатності доказів у цьому спорі внаслідок збройного агресії рф щодо надіслання вимоги та власне змісту спірного рішення, проте робить висновок про законність винесення спірної вимоги з урахуванням наданих відповідачем електронних доказів (витягів з баз даних та ІКП позивача).

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що за наведеного у позові обґрунтування у суду відсутні підстави для скасування спірного акту індивідуальної дії.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61057, ) , третя особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Москалівська, буд. 58, м. Харків, 61004, ), про визнання протиправною та такою, що не підлягає виконанню вимогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 12 березня 2024 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ