Справа № 420/34936/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2024-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування сум складових грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження ним служби з 01 березня 2022 року до 01 серпня 2022 року всупереч чинної редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.17 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 донарахувати всі складові щомісячного грошового забезпечення за період з 01 березня 2022 року до 01 серпня 2022 року включно на підставі чинної редакції пункту 4 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України, за чим виплатити у встановленому порядку з врахуванням індексації та обов`язкових утримань на користь ОСОБА_1 заборгованість за посадовим окладом в сумі 7800 грн; за окладом за військовим званням в сумі 2303,55 грн; за надбавкою за вислугу років в сумі 3031,07 грн; за надбавкою за особливості проходження служби в сумі 5253,85 грн; за премією від окладу в сумі 16860,00 грн; за додатковою премію на 780 грн; за винагородою за бойове чергування в сумі 1442 грн; за матеріальною допомогою на вирішення соціально-побутових питань в сумі 690 грн; за допомогою на оздоровлення в сумі 7533,20 грн, - а разом заборгованість за грошовим забезпеченням військовослужбовця в загальному розмірі 45693,67 грн (без врахування індексації та обов`язкових утримань).

Ухвалою суду від 19.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначав, що у період з 01 березня 2022 року до 01 серпня 2022 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника групи ІПК-ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Позивач, посилаючись на норми діючого законодавства вказав, що відповідач мав визначати розмір посадового окладу позивача та його окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Як вказав позивач, помилкове застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2018 р. було припущене відповідачем й до окладу за військовим званням позивача. Так, до 07 березня 2022 року включно позивач перебував у військовому званні «молодший лейтенант», надалі, з 08 березня 2022 року «лейтенант», що доводиться відомостями військового та з додатку № 14 постанови № 704 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2020 р. № 1038) вбачається, що військовому (спеціальному) званню «молодший лейтенант» відповідає тарифний коефіцієнт "0,62", званню «лейтенант» - "0,64". Тобто, як вказав позивач, в разі правомірного розрахунку оклад за військовим званням позивача до 07 березня 2022 року включно дорівнював 1540 грн, після 1590 грн. Проте, як вказав позивач, з архівної відомості вбачається, що відповідач весь час нараховував позивачу оклад за військовим званням в розмірі 1130 грн. Як вказав позивач, з врахуванням відомостей особистої картки та архівної відомості вбачається, що до складу щомісячного грошового забезпечення позивача крім окладів входило: 1) надбавка за вислугу років в розмірі 30 % від суми обох окладів; 2) надбавка за особливості проходження служби в розмірі 40 % від суми обох окладів та надбавки за вислугу років; 3) премія від окладу до квітня 2022 року включно - в розмірі 180 % від посадового окладу, надалі 240 % від посадового окладу; 4) додаткова премія в розмірі 10 % від посадового окладу; 5) починаючи з квітня 2022 року - винагорода за бойове чергування в розмірі 20 % від посадового окладу за 13 тарифним розрядом (передбачено Додатком № 15 до Постанови № 704), якому згідно до Додатку № 1 відповідає тарифний коефіцієнт "2" (тобто 2481 грн х 2 х 0,2 = 992,40 грн). Крім цього, позивач вказав, що в травні 2022 року позивачу було нараховано матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 150 % від окладу за військовим званням, а в червні 2022 року допомогу на оздоровлення, яка згідно до підпункту 3 пункту 5 Постанови № 704 дорівнює розміру місячного грошового забезпечення. Позивач наголошує, що всі зазначені складові грошового забезпечення відповідачем було нараховано у зменшеному розмірі, за чим виникли різниці щодо: посадового окладу на 7800 грн; окладу за військовим званням на 2303,55 грн; надбавки за вислугу років на 3031,07 грн; надбавки за особливості проходження служби на 5253,85 грн; премії від окладу на 16860,00 грн; додаткової премії на 780 грн, винагороди за бойове чергування на 1442 грн; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань на 690 грн; допомоги на оздоровлення на 7533,20 грн.

27.12.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач вказав, що згідно з Постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року. Відповідно до частини 3 статті 7 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тобто в даному випадку - приписи пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VIII. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 травня 2021 року по справі №520/5794/2020 в яких було зазначено, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. Тому, як вказав відповідач, вимоги позивача стосовно виплати йому грошового забезпечення, яке визначається шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, є безпідставними. Крім наведеного вище, як вказав відповідач, слід наголосити на тому, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі № 826/6453/18 був скасований пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, в частині, який стосувався прав військових пенсіонерів та звужував гарантоване державою право на належне пенсійне забезпечення вказаної категорії осіб, але вказана постанова суду не мала жодного відношення до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704. Саме положення Закону № 1774-VІІ, як вказав відповідач, вказують на те, що при обчисленні грошового забезпечення не застосовується мінімальна заробітна плата (чи її частина), на підставі чого позивачеві й було відмовлено в його проханні, та повинно бути відмовлено в усіх подібних випадках, що також відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11 грудня 2019 у справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права в таких випадках.

29.12.2023 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій представник, посилаючись на обставини ,викладені у адміністративному позові, задовольнити позов у повному обсязі. Поряд з цим, представник просить суд скасувати витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00грн.

20.02.2024 до суду від представника позивача надійшла заява в обґрунтування обраного способу захисту у якій представник вказав, що позивач впевнений, що повноваження відповідача щодо обчислення (нарахування) тих складових грошового забезпечення, заборгованість за якими визначена самостійно позивачем, не є дискреційними. На думку позивача, це обумовлено тим, що розміри посадових окладів залежать виключно від тарифного коефіцієнта, визначеного нормативно, та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року та всі інші складові грошового забезпечення, заборгованість за якими позивач намагається отримати від відповідача, розраховуються виходячи з розмірів посадових окладів, причому встановлений порядок їх визначення не передбачає альтернатив, і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд. Тобто, як вказав представник, законодавець встановив для відповідача один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки, - вчиняти щомісячні нарахування окладу за військовим званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років, за особливості проходження військової служби та премію, виходячи з параметрів, які не залежать від відповідача та є достовірно відомими суду та сторонам цієї справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 у період з 01 березня 2022 року до 01 серпня 2022 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Як вказав позивач та не спростував відповідач, за період проходження служби ОСОБА_1 у період з 01 березня 2022 року до 01 серпня 2022 року, грошове забезпечення виплачувалось з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік"

Позивач, посилаючись на те, що грошове забезпечення виплачувалось ОСОБА_1 без врахування чинної редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.17 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", звернувся до суду із цим позовом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців. Відповідно до пункту 10 Постанови № 704, ця постанова набирає чинності з 01 березня 2018 року.

Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови №704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі - Постанова № 103).

Згідно з пунктом 6 Постанови № 103, внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

У той же час постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704.

Вказаною постановою були скасовані зміни, у тому числі до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018), згідно якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Таким чином відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток додатку 1 та пункту Примітки додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 01.02.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Аналогічна правова позиція відображена у рішенні від 17.12.2019 р. Верховного Суду, викладеним за результатами розгляду зразкової адміністративної справи №160/8324/19.

Таким чином з 29 січня 2020 року - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18 виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Тобто з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018 року.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду у справах № 240/19714/21, 120/10498/21-а, № 560/6752/20, № 240/7577/21, № 240/8890/21 та №№ 240/10802/21 від 04.07.22 року.

При цьому відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік, у 2020 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року - 2102 гривні.

Отже розмір прожиткового мінімуму для визначення посадових окладів військовослужбовців та прирівняних до них осіб за Законом № 2262-ХІІ у 2020 році та відповідно і надалі 2021-2022 роках, є більшим ніж в 2018 році.

При цьому, як вбачається з постанови Верховного Суду від 02.08.2022 р. у справі № 440/6017/21, у рішенні суду зроблено наступні висновки: з 01.01.2020 положення п. 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів; через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом № 1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку № 45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування п. 4 постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік). Встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

На підставі викладених вище висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ не втратила чинності і має вищу юридичну силу за положення п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін, внесених Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, то позовні вимоги позивача про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування сум складових грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження ним служби з 01 березня 2022 року до 01 серпня 2022 року всупереч чинної редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.17 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 донарахувати всі складові щомісячного грошового забезпечення за період з 01 березня 2022 року до 01 серпня 2022 року включно на підставі чинної редакції пункту 4 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України, за чим виплатити у встановленому порядку з врахуванням індексації та обов`язкових утримань на користь ОСОБА_1 заборгованість за посадовим окладом в сумі 7800 грн; за окладом за військовим званням в сумі 2303,55 грн; за надбавкою за вислугу років в сумі 3031,07 грн; за надбавкою за особливості проходження служби в сумі 5253,85 грн; за премією від окладу в сумі 16860,00 грн; за додатковою премію на 780 грн; за винагородою за бойове чергування в сумі 1442 грн; за матеріальною допомогою на вирішення соціально-побутових питань в сумі 690 грн; за допомогою на оздоровлення в сумі 7533,20 грн, - а разом заборгованість за грошовим забезпеченням військовослужбовця в загальному розмірі 45693,67 грн (без врахування індексації та обов`язкових утримань), судом встановлено наступне.

Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо перерахунку пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 ч.2 ст.245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене та те, що донарахування складових щомісячного грошового забезпечення за період з 01 березня 2022 року до 01 серпня 2022 року включно на підставі чинної редакції пункту 4 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України на підставі вказаного рішення здійснено не було, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату усіх складових щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2022 року до 01 серпня 2022 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, з урахуванням виплачених сум.

Поряд з цим, оскільки перерахунок та нарахування складових грошового забезпечення за вказаним рішенням здійснено не було, позовні вимоги позивача в частині сплати заборгованість за посадовим окладом в сумі 7800 грн; за окладом за військовим званням в сумі 2303,55 грн; за надбавкою за вислугу років в сумі 3031,07 грн; за надбавкою за особливості проходження служби в сумі 5253,85 грн; за премією від окладу в сумі 16860,00 грн; за додатковою премію на 780 грн; за винагородою за бойове чергування в сумі 1442 грн; за матеріальною допомогою на вирішення соціально-побутових питань в сумі 690 грн; за допомогою на оздоровлення в сумі 7533,20 грн, - а разом заборгованість за грошовим забезпеченням військовослужбовця в загальному розмірі 45693,67 грн (без врахування індексації та обов`язкових утримань), є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Саме зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату усіх складових щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 у наведений вище спосіб, буде належним способом захисту порушеного права позивача.

Як встановлено ч. 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Поряд з цим, 29.12.2023 до суду від представника позивача надійшла заява у якій представник, зокрема, просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00грн.

В обґрунтування понесення вказаних витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00грн. представником позивача додано до позовної заяви та заяви від 29.12.2023 копії: договору про надання правової допомоги №М-2(10) від 25.10.2023, угоди про розмір витрат від 25.10.2023, платіжної інструкції від 26.10.2023, рахунку № 2 від 26.10.2023, акту виконаних робіт від 28.12.2023.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 ч.3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч.5 ст.134 КАС, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (с.7 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Враховуючи вищевикладене, суд, з урахуванням категорії та складності справи, вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000,00 грн. є необґрунтованим та завищеним.

З урахуванням зазначеного, характеру спірних правовідносин, складності справи, обсягу доказів у справі, а також те, що розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, суд вважає за можливе зменшити розмір таких витрат до 3000,00 грн. та саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є пропорційним до предмета спору.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування сум складових грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження ним служби з 01 березня 2022 року до 01 серпня 2022 року всупереч чинної редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.17 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату усіх складових щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2022 року до 01 серпня 2022 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00грн.(три тисячі гривень).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра