Справа № 420/4797/24
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4797/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку особливого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області, про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 73952436 від 31.01.2024; визнати протиправною бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у не поверненні виконавчого документа постанови № ПШ021696 від 06.11.2023 стягувачу; зобов`язати відповідача повернути виконавчий документ постанову № ПШ021696 від 06.11.2023 стягувачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.02.2024 він отримав на свій телефон повідомлення про те, що він є стороною виконавчого провадження 73952436, яке відкрито 31.01.2024 та перебуває на виконанні Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). На переконання позивача, державний виконавець не повинен був відкривати вищезазначене виконавче провадження, оскільки виконавчий документ постанова № ПШ021696 від 06.11.2023 містить недостовірну інформацію щодо набрання законної сили, адже була оскаржена позивачем. Також заява стягувача про примусове виконання рішення подана не була. Крім того, виконавчий документ поданий з порушення 30 днів строку для примусового виконання постанови за ч. 2 ст. 300-2 КУпАП з дня набрання законної сили постановою. Поважних причин пропуску 30-денного строку стягувачем не наведено і питання поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання стягувачем не порушувалось.

Ухвалою судді від 01.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області.

07.03.2024 до суду від третьої особи - Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області до суду надійшли пояснення щодо адміністративного позову, в яких останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що приймаючи до виконання виконавчий документ, державним виконавцем не було встановлено жодної із передбачених частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIII підстав, за яких виконавчий документ повертається стягувачу. У зв`язку із цим, встановивши, що виконавчий документ відповідав вимогам, що висуваються до нього Законом України «Про виконавче провадження», державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження з виконання зазначеної постанови.

08.03.2024 до суду від Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що твердження позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не відповідають фактичним обставинам. Зокрема, 23.01.2024 на адресу Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про примусове виконання постанови № ПІШ 021696, виданої 06.11.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області, про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000,00 грн, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження № 73952436. Крім того, не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що стягувачем пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документу. Так, Законом України «Про внесення зміни до розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 внесено відповідні зміни до Закону № 1404-VIII. Відповідно до пункту 10-2 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Враховуючи прикінцеві перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем в даному випадку не пропущено строк на пред`явлення виконавчого документу для виконання.

Позивач до суду не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином; у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача - Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області до суду не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 30.09.2023 посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку від 21.09.2023 № 39/В на автомобільній дорозі М-16 проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 № 422, було зупинено транспортний засіб марки MAN/KRONE, державний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , власником якого є позивач - ОСОБА_1 .

Під час здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено порушення, передбачене абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт: перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: у водія відсутня товарно-транспортна накладна, а також відсутня карта водія до цифрового тахографа. Водій транспортного засобу в поясненнях до складеного акту зазначив наступне: на вантаж була видаткова накладна, стосовно картки водія - виготовляється. Тобто, водій транспортного засобу підтвердив факт відсутності і товарно-транспортної накладної, і картки водія до цифрового тахографа. Зазначені порушення знайшли своє відображення в акті від 30.09.2023 № АР 017521.

На підставі вищезазначеного акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом від 30.09.2023 № АР 017521, начальником відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області 06.11.2023 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 021696, якою застосовано до ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн. Зазначена постанова не була оскаржена позивачем у 10 денний строк до ДСБТ.

У зв`язку з несплатою правопорушником штрафу у встановлений строк, Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області 16.01.2024 направив листом від 16.01.2024 № 4413/33/24-24 до примусового виконання постанову про накладення адміністративного стягнення від 06.11.2023 № ПШ 021696 для стягнення в дохід Державного бюджету України штрафу у сумі 17 000,00 грн з ОСОБА_1 .

23.01.2024 на адресу Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ) надійшла заява Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про примусове виконання постанови № ПШ 021696, виданої 06.11.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області, про стягнення з ОСОБА_1 пштрафу у розмірі 17000,00 грн.

Постанова ПШ 021696, виданої 06.11.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області, про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000,00 грн. мала відмітку про набрання законної сили 06.11.2023.

31.01.2024 старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джмілем О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 73952436.

Позивач, зважаючи на те, що державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження за постановою, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Згідно з ч. 4 вищевказаної статті, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

З огляду на матеріали справи, 23.01.2024 на адресу Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ) надійшла заява Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про примусове виконання постанови № ГІШ 021696, виданої 06.11.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області, про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Постанова ПШ 021696, видана 06.11.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000,00 грн. мала відмітку про набрання законної сили 06.11.2023.

31.01.2024 державним виконавцем Відділу, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону № 1404-VIII, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73952436 по примусовому виконанню постанови № ПШ 021696, виданої 06.11.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області, про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у розмірі 17000,00 грн.

02.02.2024 на депозитний рахунок відділу від боржника ОСОБА_1 надійшли кошти у сумі 19069,00 грн. по виконавчому провадженню № 73952436.

02.02.2024 вищезазначені кошти були розподілені відповідно до вимог Закону № 1404-VIII а саме: 17000,00 грн - штраф, 1700,00 грн - виконавчий збір, 369,00 грн - витрати виконавчого провадження та в подальшому перераховані за належністю.

02.02.2024 державним виконавцем відділу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 73952436.

При цьому твердження позивача про те, що стягувачем не було подано заяву про примусове виконання постанови, не відповідає дійсності.

Так, 23.01.2024 на адресу Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ) надійшла заява Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про примусове виконання постанови № ПІШ 021696, виданої 06.11.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області, про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000,00 грн, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження № 73952436.

Крім того, не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що стягувачем пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документу.

Так, Законом України «Про внесення зміни до розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 внесено відповідні зміни до Закону № 1404-VIII.

Відповідно до пункту 10-2 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Вказаним пунктом Закон України «Про виконавче провадження» був доповнений на підставі Закону України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 26 березня 2022 року.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. Цей Указ був затверджений Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року.

В подальшому відповідними указами Президента України, які затверджувались у визначеному порядку законами України, дія воєнного стану в Україні безперервно продовжувалась.

Враховуючи прикінцеві перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем в даному випадку не пропущено строк на пред`явлення виконавчого документу для виконання, а відповідачем відкрито виконавче провадження у межах визначених Законом України «Про виконавче провадження» строків пред`явлення до виконання.

Крім того, суд відхиляє посилання позивача на те, що дата набрання законної сили виконавчого документу була недостовірна, а тому державний виконавець зобов`язаний був відмовити у відкритті виконавчого провадження, оскільки у державного виконавця відсутні повноваження надавати оцінку достовірності складеного уповноваженим органом виконавчого документу. Натомість державний виконавець у відповідності до ст. 4 Закону № 1404 перевіряє дотримання вимог виконавчого документу, що не є тотожним.

Виконавчий документ - постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 021696 була прийнята 06.11.2023, не була оскаржена позивачем у 10 денний строк до ДСБТ, та скерована до виконання 16.01.2024.

Поряд із тим, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом 22.11.2023, внаслідок чого ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Свиди Л.І. від 18.12.2023 відкрито провадження по справі № 420/32334/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови від 06.11.2023 № ПШ021696.

Статтею 300-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення (надалі - КУпАП) ''Порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті'' визначено, що у разі сплати особами, зазначеними у статті 14-3 цього Кодексу, штрафу протягом 10 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті така постанова вважається виконаною.

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті підлягає примусовому виконанню протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

З огляду на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення виконується органом в порядку, встановленому як КУпАП, так й іншими законами України, зокрема Законом України «Про виконавче провадження», то врахування державним виконавцем чинних (станом на час відкриття провадження) законодавчих змін в порядку пред`явлення виконавчого документа до виконання, переривання та встановлення строків звернення виконавчого документа до виконання, є обґрунтованим.

Згідно з вимогами пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У спорі, що розглядається предметом оскарження є постанова про відкриття виконавчого провадження № 73952436, з огляду на що суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваної постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Доводи позовної заяви, наведені на спростування правомірності дій державного виконавця, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були підставою для визнання постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2024 протиправною, судом таких обставин не встановлено також.

При цьому суд зазначає, що у випадку скасування виконавчого документу в судовому порядку (справа № 420/32334/23) виконавче провадження закінчується у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази, зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1; ), третя особа - Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області (65008, м. Одеса, пл. Дерев`янка, 1, каб. 203), про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.287 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк