Справа № 440/14725/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Т.С. Канигіна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2024 р. Справа № 440/14725/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2023, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/14725/23

за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в якій просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не виплати пенсії позивачу з 01.01.2021 пенсії без обмеження пенсії позивача максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 01.01.2021 без обмеження пенсії позивача максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що ГУ ПФУ в Полтавській області з 01.01.2021 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі №440/10042/21 проведено перерахунок пенсії позивача. Проте, на думку позивача, відповідач під час перерахунку пенсії протиправно обмежив розмір грошового забезпечення для перерахунку його пенсії, так як на підставі рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 у справі №1-9/16 про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці, визнано, зокрема, такими, що не відповідають Конституції України, а в даному випадку, звертає увагу суду, що пенсія по втраті годувальника є похідною від розміру грошового утримання (пенсії) померлого годувальника, отже вважає, що на розмір відповідної пенсійної виплати, що належала померлому годувальнику, мають поширюватися аналогічні права і щодо позивача.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у виплаті перерахованої пенсії ОСОБА_2 без обмеженням її максимальним розміром на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області № 02/2866/2021 від 22.06.2021.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 з 01.01.2021 пенсію на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області № 02/2866/2021 від 22.06.2021 про розмір грошового забезпечення, з розрахунку 50% відповідних сум грошового забезпечення, без обмеження її максимального розміру, з урахуванням проведених виплат.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, на користь ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Учасниками по даній справі було отримано копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2024 про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. позивачем отримано копію апеляційної скарги відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа через підсистему "Електронного суду" та повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 по справі № 440/14725/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції було неповно та неналежним чином досліджено докази та обставини справи, що призвело до неправомірного застосування норм права.

Зокрема, апелянт звертає увагу, що малолітній дитині ОСОБА_2 призначена пенсія у зв`язку з втратою годувальника, на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується протоколом призначення пенсії від 22.11.2018. Управління звертає увагу на те, що питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Вказує, що відповідно до статті 2 Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 № 3668-V1 (далі Закон №3668-У1), максимальний розмір пенсії, призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Зазначає, що розмір пенсії з 01.01.2021 становить 23647 грн. 50 коп. (39412,50 х 60%), обмежений максимальним розміром, що відповідає десяти прожитковим мінімумам, установленим для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Просить звернути увагу, що норми Закону №3668-УІ щодо обмеження максимального розміру пенсії є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

Позивач подав відзив на апеляційну каргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи, отже суд апеляційної інстанції з матеріалів справи встановив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12.11.2018 перебуває на обліку управління як отримувач пенсії в разі втрати годувальника (померлого батька ОСОБА_3 , на утриманні якого вона перебувала).

Відповідно до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_3 , годувальника, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 було проведено згідно до Розділу V Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV із розрахунку 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї.

Не погодившись із порядком обчислення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , звернулась до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 у справі 440/2988/19, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 задоволено, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Полтавській області призначити ОСОБА_2 пенсію у зв`язку зі втратою годувальника з дати призначення, з 12 листопада 2018 року, виходячи з 50 відсотків розміру довічного грошового утримання годувальника, померлого ОСОБА_3 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Полтавській області провести нарахування та виплатити ОСОБА_2 пенсію у зв`язку зі втратою годувальника, виходячи з 50 відсотків розміру довічного грошового утримання годувальника, померлого ОСОБА_3 - з дати призначення пенсії, з 12 листопада 2018 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 у страві № 440/2988/19, яке набрало законної сили 04.02.2020, ОСОБА_2 з 12.11.2018 призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з 50 відсотків розміру довічного грошового утримання годувальника, померлого ОСОБА_3

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , 09.07.2021 звернулась до Управління із заявою від 07.07.2021 щодо перерахунку пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 виходячи із 50 відсотків розміру щомісячного довічного грошового утримання годувальника, померлого ОСОБА_3 , з урахуванням розміру посадового окладу працюючого судді станом на 01.01.2021.

Управлінням було надано відповідь ОСОБА_1 листом від 12.08.2021 за №8116- п801/С-02/8-1600/21, у якому зазначено, зокрема, що померлий годувальник, ОСОБА_3 , за житія отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно Закону України Про судоустрій і статус суддів. Оскільки вказаним Законом не передбачено обчислення пенсій у зв`язку з втратою годувальника членам сім`ї померлого судді у відставці, проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2 не вбачається можливе.

Не погодившись з відповіддю Управлінням, наданою в порядку розгляду звернень громадян, на підставі Закону України Про звернення громадян, ОСОБА_1 , яка виступає в інтересах Позивача, звернулась до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі №440/10042/21 адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов`язати вчинити певні дії задоволено, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01 січня 2021 року перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 , розрахованого на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області № 02/2866/2021 від 22 червня 2021 року та розрахунку стажу роботи колишнього судді Чутівського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 від 26 серпня 2021 року № 4654 04-29/21, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі № 440/10042/21, яке набрало законної сили 24.01.2022, ОСОБА_2 з 01.01.2021 проведено перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 , розрахованого на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області №02 2866/2021 від 22 червня 2021 року та розрахунку стажу роботи колишнього судді Чутівського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 від 26 серпня 2021 року №4654 04-29/21.

ОСОБА_1 протягом липня-вересня 2023 року зверталася із запитами на інформацію (від 21.07.2023, від 10.08.2023, від 24.08.2023, від 04.09.2023) щодо нарахування (перерахунку) пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі № 440/10042/21; розміру пенсії у разі втрати годувальника, який склав за результатом такого перерахунку, а також підстав виплати пенсії з обмеженням максимального розміру; надання копій документів на підтвердження виконання цього рішення суду; здійснення нарахування доплати за рішенням суду та щодо обліку заборгованості, що склалась за результатом такого нарахування.

Управлінням на зазначені запити ОСОБА_1 надано інформацію, зокрема, що на виконання зобов`язань Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі №440/10042/21 проведено з 01.01.2021 перерахунок пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 , розрахованого на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області №02/2866/2021 від 22 червня 2021 року та розрахунку стажу роботи колишнього судді Чутівського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 від 26 серпня 2021 року №4654-04-29/21 та нараховано заборгованість в сумі 275278 грн. за період з 01.01.2021 по 31.07.2023.

На виконання вищезазначеного рішення суду нарахований розмір пенсії з 01.01.2021 становить 23647 грн. 50 коп. (39412,50 х 60%), обмежений максимальним розміром, що відповідає десяти прожитковим мінімумам, установленим для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позивач, вважаючи протиправними дії ГУПФУ в Полтавській області щодо проведення перерахунку і виплати пенсії з обмеженням її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, виходив с того, що позивачка отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та зважаючи на визнання неконституційними положень частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", якою передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, вважав, що пенсійний орган, відмовляючи позивачу у виплаті без обмеження її максимальним розміром, діяв всупереч Конституції України та Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта обґрунтованими, враховуючи наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 46 Основного Закону за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм чинного національного законодавства.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закон України «Про судоустрій і статус суддів», при цьому, вказаним Законом чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 та від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013).

У рішенні від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства.

Так, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийнято Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі по тексту Закон №1058-IV), який визначає, зокрема, принципи, засади механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з положеннями статті 1 Закону № 1058-IV як пенсію розуміють щомісячну пенсійну виплату в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058- IV непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Так, умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника регламентовані статтею 36 Закону № 1058-ІV.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за - євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з вимогами пункту другого частини 2 статті 36 Закону № 1058-ІV непрацездатними членами сім`ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону № 1058-ІV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Зі змісту частини 1 статті 37 Закону № 1058-ІV вбачається, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі на одного непрацездатного члена сім`ї, - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється рівними частками.

Відповідно до п. 3 ст. 27 Закону № 1058-ІV максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VІ (далі Закон № 3668-VІ).

За положеннями статті 2 Закону №3668-VI, який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи").

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами справи (а.с. 69), сторонами не заперечується та не є предметом даного спору.

Таким чином, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Як вбачається зі встановлених судом обставин, внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний.

Оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені положення Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Отже, у відповідача були відсутні підстави для здійснення виплати пенсії без обмеження максимальним розміром.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

Щодо доводів позову про те, що у спірних правовідносинах потрібно враховувати рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 у справі №1-8/16, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом розгляду Конституційного Суду України у вказаній вище справі була відповідність Конституції України (конституційність) положення частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п`ятої статті 141 Закону № 2453 щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, встановлення максимального розміру такого утримання, припинення його виплати суддям у відставці на період їх роботи на певних посадах та скасування права судді на перерахунок призначеного раніше довічного грошового утримання судді, а також положення пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону № 213, за якими у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 2453.

Оскільки пенсію по втраті годувальника позивачці призначено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», положення якого не були предметом розгляду Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 у справі №1-8/16, останнє не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Також, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено обставини справи, що не відповідають матеріалам справи, зокрема суд зазначив, що позивачка отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та з урахуванням цього, помилково керувався нормами встановленими Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ та Рішенням від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнано неконституційними положень частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", що не стосується вказаних правовідносин.

Інші доводи сторін висновків колегії суддів не спростовують.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Оскільки судом було установлено неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, то апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване судове рішення - скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду приймається на користь суб`єкта владних повноважень, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 по справі № 440/14725/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий