Справа № 320/1096/23
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2024-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 березня 2024 року

м. Київ

справа № 320/1096/23

адміністративне провадження № К/990/6171/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу Командувача Сил логістики Збройних Сил України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі № 320/1096/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Командувача Сил логістики Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач 1), Командувача Сил логістики Збройних Сил України (далі - відповідач 2), у якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не виконання умов пункту 2 Контракту в частині додержання гарантованого права ОСОБА_1 на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із збереженням на її період посади відповідно до статті 2 Закону України «Про відпустки»;

- визнати протиправним та скасувати пункт 14 наказу Командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 12 травня 2022 року №96 про увільнення ОСОБА_1 від займаної посади офіцера юридичного відділу Командування Сил логістики Збройних Сил України і зарахування у розпорядження Командувача Сил логістики Збройних Сил України з 12 травня 2022 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді офіцера юридичного відділу Командування Сил логістики Збройних Сил України з 12 травня 2022 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2024 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 14 наказу Командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 12 травня 2022 року №96 про увільнення ОСОБА_1 від займаної посади офіцера юридичного відділу Командування Сил логістики Збройних Сил України і зарахування у розпорядження Командувача Сил логістики Збройних Сил України з 12 травня 2022 року. Поновлено позивачку на посаді офіцера юридичного відділу Командування Сил логістики Збройних Сил України з 12 травня 2022 року.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Командувач Сил логістики Збройних Сил України звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Спірним у цій справі є наказ пункт 14 наказу Командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 12.05.2022 №96 про увільнення ОСОБА_1 від займаної посади офіцера юридичного відділу Командування Сил логістики Збройних Сил України і зарахування розпорядження Командувача Сил логістики Збройних Сил України з 12.05.2022. Вказаний наказ видано відповідно до підпунктів 1, 16 пункту 116 Положення № 1153/2008 на підставі директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.05.2011 № Д-94/дск.

У касаційній скарзі скаржник вказує підставою для касаційного оскарження судових рішень пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

При цьому, лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Так, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

На обґрунтування вказаної підстави касатор посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положення підпункту 16 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), яким регламентовано, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку - за медичними показниками) - до закінчення відпустки по догляду за дитиною.

Водночас, як слідує із змісту оскаржуваних судових рішень, судами попередніх інстанцій встановлено, що питання застосування положень підпункту 16 пункту 116 було предметом оцінки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 990/23/22 за позовом ОСОБА_1 , у якому остання просила визнати протиправним та нечинним Положення № 1153/2008 в частині підпункту 16 пункту 116 та пункту 64.

У рішенні від 15 листопада 2022 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2023 року, Верховний Суд зазначив, що встановлений пунктом 116 механізм зарахування військовослужбовця, який вибуває у соціальну відпустку, у розпорядження посадової особи із одночасним звільненням з посади суперечить встановленій Законом № 504/96-ВР державній гарантії збереження за особою, якій надано соціальну відпустку, місця її роботи (посади) на увесь період такої відпустки. Така гарантія забезпечується тим, що особа, якій надано відпустку, не підлягає звільненню із займаної нею посади, а тому після закінчення або переривання відпустки повертається до роботи саме на ту посаду, з якої пішла у таку відпустку. За результами розгляду справи № 990/23/22 Верховний Суд визнав протиправним і нечинним підпункт 16 пункту 116 Положення № 1153/2008 у редакції підпункту 30 пункту 1 Указу Президента України від 14 листопада 2016 року № 503/2016 щодо зарахування військовослужбовця в розпорядження відповідного командира у разі перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Крім того, посилаючись на необхідність формування Верховним Судом висновку щодо застосування підпункту 16 пункту 116 Положення № 1153/2008 з урахуванням обставин введення в Україні воєнного стану, скаржник лишає поза увагою те, що зміни до вказаного пункту у зв`язку із вказаними обставинами не вносилися і скаржник не зазначає нормативно-правового акту, яким би врегульовалися особливості застосування цього Положення під час дії періоду воєнного стану.

Необхідно також зазначити, що при вирішенні спірних правовідносин суди попередніх інстанцій виходили із того, що відповідач, увільняючи ОСОБА_1 від займаної посади порушив гарантоване статтею 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із збереженням посади на її період.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Командувача Сил логістики Збройних Сил України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі № 320/1096/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Командувача Сил логістики Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами у спосіб її надсилання до суду.

Роз`яснити заявнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько