Справа № 200/20/24
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року Справа№200/20/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Крилової М.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

01 січня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду, через систему «Електронний суд», надійшов позов адвоката Лозінської О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі Відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі Відповідач-3) про:

-визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.05.2023 року № 15, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.05.2023 року № 15, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 02.12.2022 року №15, щодо відмови в нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , за період з 27.10.2022 р по 11.06.2023 р.;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () зарахувати до пільгового стажу за списком №1(підземні) період навчання з 01.09.1990 р. по 18.05.1993 р., з 01.07.1993 р. по 11.01.1994 р., з 12.02.1994 р. по 14.06.1994 р., період роботи з 27.12.1996 р. по 31.01.1997 р.; з 27.02.1997 р. по 28.02.1997 р.; з 01.04.1997 р. по 30.04.1997 р.; з 05.05.1997 р. по 17.05.1997 р.; з 19.05.1997 р. по 30.05.1997 р.; з 02.06.1997 р. по 30.07.1997 р.; з 08.09.1997 р. по 30.09.1997 р.; з 01.08.2003 р. по 03.08.2003 р.; з 30.04.2016 р. по 30.04.2016 р.; з 28.08.2019 р. по 28.08.2019 р. відповідно до ст.14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». (відповідно до уточнених позовних вимог)

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 27.10.2022 року позивач звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 03.11.2022 року № 15 відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного пільгового стажу. 17.11.2022 року Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулось з листом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про перевірку правильності зарахування пільгового періоду. 02.12.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення за № 15 (на заміну рішення від 03.11.2022) про відсутність підстав щодо призначення пенсії.

10.05.2023 року позивач України в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком. звернувся до Головного управлінням Пенсійного фонду та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 15 від 17.05.2023 року про відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного пільгового стажу.

24.05.2023 року позивач повторно звернувся з заявою про призначення пенсії за віком. Головне управління ПФУ в Житомирській області Рішенням №15 від 31.05.2023 року відмовило у призначенні пенсії.

21.06.2023 року позивачу призначена пенсія по інвалідності.

На підставі заяви від 19.07.2023 року позивача переведенно з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вважає протиправними рішення, щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

07 лютого 2024 року на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, зі змісту якого Відповідач-1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування своєї позиції зазначив, що 10.05.2023 року позивач з заявою про призначення пенсії незалежно від віку за частиною 3 статі 114 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Під час опрацювання звернення від 10.05.2023 Позивачеві до пільгового стажу зараховано наступні періоди роботи: з 19.05.1993 по 30.06.1993, з 12.01.1994 по 11.02.1994, з 17.04.1996 по 26.12.1996, з 01.02.1997 по 26.02.1997, з 01.03.1997 по 31.03.1997, з 31.07.1997 по 07.09.1997, з 01.12.1998 по 01.12.2001, з 10.12.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2002 по 30.09.2002, з 04.08.2003 по 07.08.2003 (навчання за фахом), з 08.08.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 08.11.2006, з 09.11.2006 по 29.04.2016, з 01.05.2016 по 27.08.2019, з 29.08.2019 по 10.05.2023 (по дату видачі довідки). За частиною 2 статті 114 Закону № 1058 страхових стаж Позивача склав 29 років 6 місяців 6 днів, тривалість пільгового стажу на підземних роботах склала 24 роки 9 місяці 1 день. У зв`язку з вищевикладеним, 17.05.2023 Відповідачем 1 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу на підземних роботах у 25 років. Вищезазначеним рішенням Позивача проінформовано про зарахування всіх періодів роботи відповідно наданих документів та настання права на пенсійну виплату за умови набуття 25 років стажу на підземних роботах.

Також, до пільгового стажу позивача не враховано періоди навчання в Дзержинському гірничому технікумі згідно диплому НОМЕР_2 за спеціальністю «Технологія відкритої та підземної розробки родовищ корисних копалин», оскільки до професійно-технічних навчальних закладів не відносяться технікуми, також після закінчення навчання позивач працевлаштувався не за набутою спеціальністю.

Вказує, що згідно наданих позивачем довідок № 6/104 від 10.05.2023, № 6/117 від 24.05.2023, № 6/427 від 24.10.2022 в періоди з 27.12.1996 по 31.01.1997, з 27.02.1997 по 28.02.1997, з 01.04.1997 по 30.04.1997, з 05.05.1997 по 17.05.1997, з 19.05.1997 по 30.05.1997, з 02.06.1997 по 30.07.1997, з 08.09.1997, по 30.09.1997, з 01.08.2003 по 03.08.2003, з 30.04.2016 по 30.04.2016, з 28.08.2019 по 28.08.2019 позивач користувався відпусткою без збереження заробітної плати за власним бажанням. Отже не виконання підземних робіт в спірні періоди не пов`язане з виробничою необхідністю.

У встановлений судом строк Відповідачем-2 та Відповідачем-3 відзиву на позов не було подано.

Положеннями частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, суд розцінює неподання відповідачем - суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин як визнання даного позову.

Ухвалою суду від 05 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 16 січня 2024 року відкрито провадження по адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано копії та докази, вирішено клопотання про поновлення строку звернення розглянути під час розгляду справи по суті.

07 лютого 2024 року від Відповідача-1 надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 07 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 02.12.2022 року №15 залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 07 березня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 виданий Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області 14 грудня 1996 року.

27.10.2022 року позивач, через веб портал, звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Судом встановлено, що звернення позивача опрацьовано за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961 спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 03.11.2022 року №15 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон 1058) у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Вік заявника 47 років, страховий стаж 29 років, 6 місяців, 6 днів, пільговий стаж становить: на провідних посадах 3 р. 3 м. 24 д.; професії за постановою 202 16 р. 11 м.; робота за Списком №1 2 р. 7 м.; навчання за фахом 4 д.

17.11.2022 року Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулось з листом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про перевірку правильності зарахування періодів роботи до пільгового стажу.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 02.12.2022 року №15 (на заміну рішення від 03.11.2022) ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 статті 114 Закону 1058 відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Вік заявника 47 років, страховий стаж 29 років, 6 місяців, 6 днів, пільговий стаж становить: на провідних посадах 3 р. 3 м. 24 д.; професії за постановою 202 20 р. 10 м. 24 д..; робота за Списком №1 10 м..; навчання за фахом 4 д.

Актом перевірки достовірності документів наданих для призначення (перерахунку) пенсії від 10.02.2023 року №0500-1004-1/196 встановлено, що дані зазначені в довідці про стаж роботи від 24.02.2022 року №6/427 за період роботи з 17.04.1996 року по 30.09.1997 року та з 04.08.2023 року по 21.10.2022 року відповідають даним у первинних документах.

10.05.2023 року позивач особисто звернувся до Управління ПФУ в м. Дзержинську Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст. 114 Закону 1058.

Звернення позивача опрацьовано за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961 спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.05.2023 року № 15 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу на підземних роботах. Страховий стаж складає 29 років 6 місяців 6 днів, тривалість пільгового стажу на підземних роботах - 24 роки 9 місяців 1 день, у тому числі на підземних роботах за провідними професіями- 3 роки 3 місяці 24 дні, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202- 21 рік 5 місяців 3 дні, навчання за фахом- 4 дні.

24.05.2023 року позивач повторно звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст. 114 Закону 1058.

Звернення позивача опрацьовано за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961 спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.05.2023 року відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 статті 114 Закону України"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного віку 50 років, відповідно до п.3 ст.114 Закону України"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу як працівнику на роботах підземних професій. Страховий стаж з урахуванням пільгового обчислення особи становить 54 роки 6 місяців 6 днів. Пільговий стаж особи на роботах за Списком №1 становить 25 років 7 місяців 14 днів. Пільговий стаж особи на роботах підземних, провідних професій (20) становить 3 роки 3 місяці 28 днів. Пільговий стаж особи на роботах підземних, професій за Постановою №202 (25) становить 24 роки 1 місяць 14 днів.

Судом встановлено, що з червня 2023 року позивачу призначена пенсія по інвалідності.

19.07.2023 року позивач звернувся до Відповідача-1 із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах.

Рішенням Відповідача-1 від 27.07.2023 року №15 позивача переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до ч. 3 статті 114 Закону 1058. Страховий стаж 56 років 5 місяців, пільговий (роботи підземні, професії за пост №202) 25 років 7 місяців 17 днів.

У відповідь на звернення позивача від 31.10.2023 року, Відповідач-1 листом від 22.11.2023 року № 23213-21643/С-02/8-0500/23 повідомив, що з 19.07.2023 переведено з пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва на пенсію за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону №1058 з урахуванням страхового стажу, який складає 31 рік 5 місяців, пільгового стажу за Списком №1 25 років 7 місяців 17 днів. До пільгового стажу, відповідно до пільгової довідки від 10.05.2023 №6/104, яка видана ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» (далі - Довідка), не враховано періоди перебування у безкоштовних відпустках з 27.12.1996 по 31.01.1997; з 27.02.1997 по 28.02.1997; з 01.04.1997 по 30.04.1997; з 05.05.1997 по 17.05.1997; з 19.05.1997 по 30.05.1997; з 02.06.1997 по 30.07.1997; з 08.09.1997 по 30.09.1997; з 30.04.2016 по 30.04.2016; з 28.08.2019 по 28.08.2019. Відповідно до Довідки обчислено пільговий стаж за період роботи з 01.08.2003 по теперішній час, якою не підтверджено пільговий характер роботи у період з 01.08.2003 по 03.08.2003. Також листом від 05.12.2023 року № 24099-21642/С-02/8-0500/23 Відповідач-1 доповнив лист від 22.11.2023 №23216-21642/С-02/8-0500/23.

Не погодившись з рішеннями про відмову в призначенні пенсії позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058-IV (в редакції на час звернення з заявою про переведення на пенсію по інвалідності) передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац 1 частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з абзацом 9 частини 3 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону (абзац 1 частини 2 статті 27 Закону № 1058-IV).

Статтею 114 Закону №1058 врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

За частиною 1 статті 14 Закону № 1788-XII, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Відповідно до п.2 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказ Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383 (далі Порядок № 383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків

Пунктом 3 Порядку № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Право на передбачену статті 14 Закону № 1788-XII пенсію незалежно від віку мають працівники, професії яких містяться у Списку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N202 (далі - Список № 202), за умови безпосередньої зайнятості на цих роботах повний робочий день та не менше передбаченого стажу роботи.

Право на передбачену частиною 3 статті 114 Закону № 1058 пенсію незалежно від віку мають працівники, за умови безпосередньої зайнятості на роботах повний робочий день та не менше передбаченого стажу роботи - 25 років для працівників професії яких містяться у Списку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202 (далі - Список № 202), або мати стаж роботи провідної професії визначених статтею 14 Закону № 1788-XII, частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV - не менше 20 років.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 (далі Порядок № 637).

Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).

Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5)

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи;первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 23 Порядку, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Відповідно до пункту 24 Порядку, для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

У трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 19.05.1993 року наявні наступні записи:

19.05.1993 року прийнятий підземним учнем електрослюсаря для проходження виробничої практики (запис №1);

30.06.1993 року звільнений за закінченням практики (запис №2);

12.01.1994 року прийнятий підземним гірничим майстром для проходження виробничої практики (запис №3);

11.02.1994 року звільнений за власним бажанням (запис №4);

28.06.1994 року - 11.03.1996 року служба в армії (запис №5);

17.04.1996 року прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем під землею (запис №6);

30.09.1997 року звільнений за власним бажанням (запис №7);

01.12.1998 року прийнятий гірничим майстром підземним (запис №8);

02.12.2001 року звільнений за власним бажанням (запис №9);

10.12.2001 року прийнятий підземним прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах (запис №10);

31.07.2003 року звільнений за переводом (запис №11);

01.08.2003 року прийнятий прохідником підземним з повним робочим днем під землею (запис №12);

13.09.2006 року переведний гірником з ремонту гірничих виробок підземним з повним робочим днем на підземній роботі (запис №13);

17.08.2007 року переведений гірником з ремонту гірничих виробіток підземним з повним робочим днем на підземній роботі (запис №14);

02.06.2023 року звільнений за власним бажанням.

Суд зазначає, що професії позивача «гірничий майстер підземний» та «гірник з ремонту гірничих виробіток» відноситься до професії які містяться у Списку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202.

Професія «прохідник» відноситься до провідної професії відповідно до ч. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення»

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, копію витягу з якого позивачем надано до суду, останній у спірні періоди виконував роботи, які дають право на пільги у пенсійному забезпеченні (код ЗПЗ014А1, ЗПЗ013А1 та ЗПЗ014А2).

Наказом Мінфіну від 14.04.2015 р. № 435 (зі змінами) затверджено довідник кодів підстав для обліку Пенсійним фондом України стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.

Згідно зазначеного довідника код підстави ЗП3013А1 - це працівники зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, і за результатами атестації робочих місць.

ЗПЗ014А1 - працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії,- за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 31 березня 1994 року № 202

ЗПЗ014А2 - працівники провідних професій: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, які безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників,- за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 31 березня 1994 року № 202.

Записи трудової книжки позивача виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, тому надання позивачем довідок на підтвердження пільгового стажу не має бути обов`язковою умовою для такого підтвердження.

Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Аналогічна правова позиція міститься у п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18).

Як встановлено судом, Відповідачем-1, за результатом розгляду заяви позивача від 10.05.2023 року, рішенням від 17.05.2023 року № 15 було відмовлено в призначенні пенсії незалежно від віку ОСОБА_1 згідно ч.3 ст.114 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 відмовити у зв`язку із відсутністю необхідного стажу на підземних роботах.

Також, рішенням Відповідача-3 від 31.05.2023 року № 15 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно пункту 2 статті 114 Закону України"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного віку 50 років, відповідно до п.3 ст.114 Закону України"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу як працівнику на роботах підземних професій.

У спірних рішеннях Відповідач-1 та Відповідач-3 вказали, що відповідно до наданих документів зараховано усі періоди роботи до страхового та пільгового стажу.

Проаналізувавши розрахунки стажу позивача від 10.05.2024 року та 24.05.2024 року судом встанолвено, що позивачу до пільгового стажу зараховані наступні періоди:

з 19.05.1993 30.06.1993 ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в;

з 12.01.1994 11.02.1994 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в;

з 17.04.1996 26.12.1996 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в;

з 01.02.1997 26.02.1997 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в;

з 01.03.1997 31.03.1997 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в;

з 01.05.1997 04.05.1997 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в;

з 18.05.1997 18.05.1997 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в;

з 31.05.1997 01.06.1997 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в;

з 31.07.1997 07.09.1997 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в;

з 01.12.1998 02.12.2001 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в;

з 10.12.2001 31.12.2001 Ст.14, П/П, підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в;

з 01.01.2002 30.09.2002 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в;

з 01.10.2002 31.07.2003 Список №1;

з 08.08.2003 31.12.2003 Ст.14, П/П, підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в;

з 01.01.2004 08.11.2006 Ст.14, П/П, підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в;

з 09.11.2006 29.04.2016 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в;

з 01.05.2016 27.08.2019 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в;

з 29.08.2019 10.05.2023 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в. (відповідно до розрахунку стажу від 10.05.2023 року)/ з 29.08.2019 23.05.2023 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в (відповідно до розрахунку стажу від 24.05.2023 року).

Разом з цим, у відзиві на позовну заяву Відповідач-1 вказав, що до пільгового стажу позивача не враховано періоди навчання в Дзержинському гірничому технікумі згідно диплому НОМЕР_2 за спеціальністю «Технологія відкритої та підземної розробки родовищ корисних копалин», оскільки до професійно-технічних навчальних закладів не відносяться технікуми, також після закінчення навчання позивач працевлаштувався не за набутою спеціальністю.

Також до пільгового стажу не зараховано періоди з 27.12.1996 по 31.01.1997, з 27.02.1997 по 28.02.1997, з 01.04.1997 по 30.04.1997, з 05.05.1997 по 17.05.1997, з 19.05.1997 по 30.05.1997, з 02.06.1997 по 30.07.1997, з 08.09.1997, по 30.09.1997, з 01.08.2003 по 03.08.2003, з 30.04.2016 по 30.04.2016, з 28.08.2019 по 28.08.2019, оскільки позивач користувався відпусткою без збереження заробітної плати за власним бажанням.

Надаючи оцінку не врахуванню Відповідачем-1 до пільгового стажу періоду навчання суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року №103/98-ВР передбачено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Пунктом "д" частини третьої та частиною шостою статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Таким чином, законодавцем прямо визначено, що період навчання у професійно-технічному навчальному закладі може бути зараховано до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, лише за умови зарахування на роботу за набутою професією.

Як вбачається з диплому серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 проходив навчання у Дзержинському гірничому технікумі з 01.09.1990 року по 14.06.1994 року.

Згідно розрахунку стажу ОСОБА_1 (в частині спірних періодів), до пільгового стажу не зараховано:

-з 01.09.1990 по 18.05.1993;

- з 19.05.1993 по 30.06.1993 зарах. за ст. 14 пост. 202;

-з 01.07.1993 по 11.01.1994;

- з 12.01.1994 по 11.02.1994 зарах. за ст. 14 пост. 202;

-з 12.02.1994 по 14.06.1994.

Згідно записів трудовій книжці (в частині спірних періодів) ОСОБА_1 :

19.05.1993 року прийнятий підземним учнем електрослюсаря для проходження виробничої практики (запис №1);

30.06.1993 року звільнений за закінченням практики (запис №2);

12.01.1994 року прийнятий підземним гірничим майстром для проходження виробничої практики (запис №3);

11.02.1994 року звільнений за власним бажанням (запис №4);

28.06.1994 року - 11.03.1996 року служба в армії (запис №5);

17.04.1996 року прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем під землею (запис №6);

Отже, судом встановлено, що після навчання у професійно-технічному навчальному закладі, одразу після служби в армії, позивач працював за набутою професією.

Таким чином, період навчання з 01.09.1990 по 18.05.1993, з 01.07.1993 по 11.01.1994 та з 12.02.1994 по 14.06.1994 повинні бути зараховані в стаж по спеціальності, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників.

Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи у зв`язку з тим, що позивач користувався відпусткою без збереження заробітної плати за власним бажанням.

За приписами ст. 84 КЗпП України, у випадках, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Як слідує зі ст. 4 Закону України «Про відпустки», відпустки без збереження заробітної плати є одними з видів відпусток.

Відповідно до статей 25 та 26 Закону України «Про відпустки» відпустки без збереження заробітної плати надаються в обов`язковому порядку, або за згодою сторін.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 8 лютого 2016 року № 713/039/161-16 час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Висновок відповідає правовій позиції, наведений у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №423/2860/16-а.

Судом встановлено, що у довідці про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 24.10.2022 року №6/427 наявний запис про користування позивачем відпустки без збереження заробітної плати за власним бажанням у період з 27.12.1996 по 31.01.1997; з 27.02.1997 по 28.02.1997; з 01.04.1997 по 30.04.1997; з 05.05.1997 по 17.05.1997; з 19.05.1997 по 30.05.1997; з 02.06.1997 по 30.07.1997 ; з 08.09.1997 по 30.09.1997; 30.04.2016 по 30.04.2016; з 28.08.2019 по 28.08.2019.

Отже, враховуючи те, що позивач перебував у відпустках без збереження заробітної плати саме за власним бажанням, а не з виробничою необхідністю, Відповідач-1 та Відповідач-2 дійшли вірного висновку, щодо не зарахування цих періодів до пільгового стажу позивача.

Разом з цим, позивачу протиправно не зараховано до пільгового стажу (ст.14, П/П, підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в) період роботи з 01.08.2003 року по 03.08.2003 року, оскліьки Відповідачем-1 не доведено, що у спірний період останній перебував саме у відпустці без зереження заробтіної плати за власним бажанням а не через виробничу необхідність.

Крім того, у жодній з пільгових довідок, наданих позивачем, не зазначається, що в даний період позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати.

Як вже зазначалось, підставою для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 статті 114 Закону України є безпосередня зайнятість повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Отже, для визначення, чи є в ОСОБА_1 право на призначення пенсії незалежно від віку, слід встановити наявність в нього стажу роботи за списком №1 в 25 років згідно постанови КМУ № 202 або в 20 років за провідними професіями.

Матеріали справи містять відомостей про наявність у позивача права на призначення пенсії незалежно від віку з ознаки виконання робіт, які передбачені постановою КМУ № 202 та ст.14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»

Відповідно до трудової книжки позивача останній працював за професіями, що передбачені постановою №202, а саме: з 01.09.1990 по 18.05.1993, з 19.05.1993 по 30.06.1993, з 01.07.1993 по 11.01.1994, з 12.01.1994 по 11.02.1994, з 12.02.1994 по 14.06.1994, з 17.04.1996 по 26.12.1996, з 01.02.1997 по 26.02.1997, з 01.03.1997 по 31.03.1997, з 01.05.1997 по 04.05.1997, з 18.05.1997 по 18.05.1997, з 31.05.1997 01.06.1997, з 31.07.1997 07.09.1997, з 01.12.1998 02.12.2001, з 10.12.2001 31.12.2001, з 01.01.2002 30.09.2002, з 01.08.2003 року по 03.08.2003 року, з 08.08.2003 31.12.2003, з 01.01.2004 08.11.2006, з 09.11.2006 29.04.2016, з 01.05.2016 27.08.2019, з 29.08.2019 10.05.2023

Загалом 27 років 8 місяців 4 дні.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.05.2023 року № 15 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.05.2023 року № 15 є необґрунтованими (тобто, прийнятим без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття) та протиправними (таким, що порушило право позивача на належний соціальний захист), а тому підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про призначення пенсії з 27.10.2022 року.

Відповідно до пункту 1.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Пунктом 1.8 Порядку №22-1 передбачено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходиться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Отже, законодавцем визначено точну дату з якої пенсіонера переводять з одного виду пенсії на інший, а саме з дати подання відповідної заяви до Пенсійного органу.

Судом встановлено, що позивачу призначено пенсію по інвалідності з 08.06.2023 року (з дня встанолвення інвалідності).

19.07.2023 року позивач звернувся до Відповідача-1 із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах.

Рішенням Відповідача-1 від 27.07.2023 року №15 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до ч.3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19.07.2023 року, тобто з моменту подання заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, а отже, в даному випадку, Відповідач-1 діяв в межах чинного законодавства.

Враховуючи наведене вище, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Відповідача-1 нарахувати та виплатити пенсію за період з 27.10.2022 року по 11.06.2023 року.

При цьому, суд зазначає, що Законом України «Про внесення зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо призначення пенсії особам, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, на якій ведуться бойові дії» № 2981-IX від 20 березня 2023 року Пункт 14-6 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 49-51, ст. 376 із наступними змінами) доповнити підпунктом 14-6.2 такого змісту: « 14-6.2. Тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений частиною першою статті 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається за віком - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку».

Згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2981-IX від 20 березня 2023 року, встановити, що особам, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України та яким у період з 24 лютого 2022 року до набрання чинності цим Законом, крім тих осіб, у яких строк звернення за призначенням відповідної пенсії сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсію призначено з дня звернення, за їх бажанням пенсія обчислюється з урахуванням положень підпункту 14-6.2 пункту 14-6 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо призначення пенсії особам, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться бойові дії» зазначено наступне «у різний період після повномасштабного вторгнення окупованими були близько 20 відсотків території України, а сотні тисяч громадян України опинились в окупації. Однією з гострих проблем для осіб, які досягли пенсійного віку або стали особами з інвалідністю, та які опинились в окупації, є призначення та отримання пенсійних виплат. Проблема полягає в тому, що особи, які досягли пенсійного віку або стали особами з інвалідністю та проживають на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться бойові дії, з незалежних від них причин не можуть безпосередньо звернутись до органів Пенсійного фонду України у зв`язку із тимчасовою неможливістю здійснювати свої повноваження такими органами на тимчасово окупованих територіях, а через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України можливості подати заяву та підтверджуючі документи немає можливості у зв`язку із відсутністю на окупованих територіях інтернет-зв`язку та українського мобільного зв`язку. Таким чином, зазначені особи з об`єктивних причин позбавлені можливості звернутись за призначенням пенсії у встановленому станом на даний час порядку.».

Тобто, вчинено дії щодо захисту та відновлення прав осіб, які проживають або проживали на окупованій території або в зонах ведення бойових дій, та з незалежних від себе причин не могли безпосередньо звернутися до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Відтак, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування за бажанням особи, яка проживала на тимчасово окупованій території України, і якій призначено пенсію за віком з дня звернення, що відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, пенсія за віком обчислюється з дня, що настає за днем досягнення такою особою пенсійного віку.

При цьому, виходячи зі змісту Закону України № 2981-IX від 20 березня 2023 року слід дійти висновку, що органи Пенсійного фонду України зобов`язані обчислювати пенсію за віком вищенаведеним особам з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, на підставі звернення, яке подано як до набрання чинності Законом № 2981-ІХ, так і після.

Судом встановлено, що позивач зареєстрована та мешкає в місті Торецьк Донецької області (Торецька МТГ), при цьому, відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року, території Торецької МТГ, Костянтинівської МТГ, Покровської МТГ та Краматорської МТГ є територією на яких ведуться (велися) бойові дії.

Проте, як вже було зазначено, пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до частини 3 статті 114 Закону 1058 призначається працівникам за умови безпосередньої зайнятності повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років.

Судом у даній справі встановлено, що позивачу протиправно не зарахував до пільгового стажу роботи за Списком №1 (підземні, пост. 202) періоди навчання з 01.09.1990 по 18.05.1993, з 01.07.1993 по 11.01.1994 та з 12.02.1994 по 14.06.1994 та з 01.08.2003 по 03.08.2003 (ст. 14 П/П).

Проаналізувавши розрахунок стажу позивача та враховуючи висновки суду по даній справі, суд встановив, що останній набув необхідного 25-річного пільгового стажу у вересні 2020 року.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивач набув право на призначення пенсії незалежно від віку за Списком №1 у вересні 2020 року, тобто більше ніж за рік до оголошення по всій території України воєнного стану (24 лютого 2022 року), проте цим правом не скористався.

Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача на положення Закону України № 2981-IX від 20 березня 2023 року.

Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

У силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинствапри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, враховуючи те, що позивачу вже була призначена пенсія суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком, враховуючи положення ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог та задоволення позову шляхом:

Визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.05.2023 року № 15 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

Визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.05.2023 року № 15 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

Зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 (ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в) періоди навчання з 01.09.1990 по 18.05.1993, з 01.07.1993 по 11.01.1994 та з 12.02.1994 по 14.06.1994 та до пільгового стажу за провідними професіями період роботи з 01.08.2003 по 03.08.2003.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позов задоволено, судовий збір у розмірі 858,88 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-14, 19-22, 72-78, 94, 132-143, 159-165, 241-247, 255, 295-297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.05.2023 року № 15 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.05.2023 року № 15 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл.. Соборна, буд. 3; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 (ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в) періоди навчання з 01.09.1990 по 18.05.1993, з 01.07.1993 по 11.01.1994 та з 12.02.1994 по 14.06.1994 та до пільгового стажу за провідними професіями період роботи з 01.08.2003 по 03.08.2003.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл.. Соборна, буд. 3; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя М.М. Крилова