Справа № 160/5874/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2024 року м. Дніпросправа № 160/5874/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., секретар судового засіданні Рівна В.В., за участі представників позивача Криштопа Я.В., Савченко О.Ю., третя особа ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровського Квартирно-експлуатаційного управління на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року в адміністративній справі №160/5874/23 (головуючий суддя першої інстанції Ільков В.В.) за позовом Дніпровського Квартирно-експлуатаційного управління до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

Дніпровське Квартирно-експлуатаційне управління (далі позивач) звернувся через підсистему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просив скасувати постанову Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення виконавчого збору № 70793104 від 19.01.2023 року та постанову Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №70793104 від 19.01.2023 року згідно виконавчого листа № 201/4309/22 виданого 04.01.2023 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі №201/4309/22.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходилась справа № 201/4309/22 за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: видати копію наказу про звільнення, довідку про роботу (із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру його заробітньої плати), записати в трудову книжку про присвоєння категорії та тарифного розряду та стягнення середнього заробітку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року, апеляційну скаргу було задоволено частково, та зобов`язано КЕВ м. Дніпро видати ОСОБА_1 копію наказу про його звільнення № 88 від 06 червня 2022 року, довідку про роботу (із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру його заробітної плати) і внести в трудову книжку ОСОБА_1 НОМЕР_1 запис про присвоєння 2 категорії по 7 тарифному розряду.

Вказане рішення набрало законної сили 06.12.2022 року.

23.01.2023 року на адресу позивача надійшли: постанова про стягнення виконавчого збору № 70793104 від 19.01.2023 року, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 70793104 від 19.01.2023 року згідно виконавчого листа №201/4309/22 виданого 04.01.2023 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі № 201/4309/22.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.113-118).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем на адресу ОСОБА_1 було надіслало лист № 525/3819 від 12.12.2022 року, яким повідомлено про добровільне виконання рішення суду по справі № 201/4309/22 та запропоновано йому з`явитися у будь-який зручний для нього робочий день для внесення запису в трудову книжку та отримання копій необхідних документів.

Крім зазначеного листа, вказують, що вони неодноразово звертався до ОСОБА_1 з проханням прибути до Дніпровського КЕУ для виконання рішення суду за його телефоном вказаним в позовній заяві.

Натомість суд першої інстанції помилково дійшов на думку позивача висновку щодо невиконання рішення суду по справі №201/4309/22 та фактичну відсутність обставин передбачених частиною дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», бо виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

В судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходилась справа № 201/4309/22 за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: видати копію наказу про звільнення, довідку про роботу (із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру його заробітньої плати), записати в трудову книжку про присвоєння категорії та тарифного розряду та стягнення середнього заробітку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року, апеляційну скаргу було задоволено частково, та зобов`язано КЕВ м. Дніпро видати ОСОБА_1 копію наказу про його звільнення № 88 від 06 червня 2022 року, довідку про роботу (із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру його заробітної плати) і внести в трудову книжку ОСОБА_1 НОМЕР_1 запис про присвоєння 2 категорії по 7 тарифному розряду.

Рішення суду від 20 вересня 2022 року по справі №201/4309/22 набрало законної сили 06.12.2022 року.

04.01.2023 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська видав виконавчий лист № 201/4309/23 року про зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро видати ОСОБА_1 копію наказу про його звільнення № 88 від 06 червня 2022 року, довідку про роботу (із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати ОСОБА_1 ) і внести в трудову книжку ОСОБА_1 БТ-1 № 8612949 запис про присвоєння 2 категорії по 7 тарифному розряду.

У січні 2023 року старшим державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинським Дмитром Євгеновичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №70793104, якою постановлено:

- відкрити виконавче провадження;

- боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

19.01.2023 року старшим державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинським Дмитром Євгеновичем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору №70793104 від 19.01.2023 року, а також постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №70793104 від 19.01.2023 року згідно виконавчого листа № 201/4309/22 виданого 04.01.2023 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська по справі №201/4309/22.

Вказані постанови були направлені на адресу позивача.

Позивачем, КЕВ м. Дніпро на адресу ОСОБА_1 було надіслало лист № 525/3819 від 12.12.2022 року, яким повідомлено про добровільне виконання рішення суду по справі № 201/4309/22 та запропоновано позивачу з`явитися у будь-який зручний для нього робочий день до КЕВ м. Дніпро для внесення запису в трудову книжку та отримання копій необхідних документів.

26.01.2023 року позивачем направлено на адресу відповідача лист № 525/230, яким фактично повідомлено державного виконавця про добровільне виконання ними рішення суду по справі №201/4309/22.

23.01.2023 року на адресу КЕВ м. Дніпро надійшли: постанова про стягнення виконавчого збору № 70793104 від 19.01.2023 року, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 70793104 від 19.01.2023 року, згідно виконавчого листа №201/4309/22 виданого 04.01.2023 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі № 201/4309/22.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 року).

Згідно із частиною третьою статті 27 Закону № 1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції Закону України від 03.07.2018 року № 2475-VIII, встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню (частина сьома статті 27 Закону № 1404-VIII).

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону (частина дев`ята статті 27 Закону № 1404-VIII).

Згідно із пунктами 9, 17 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

- пункт 9: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

- пункт 17: списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX ПК України в повному обсязі сум податкового боргу, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом (частина третя статті 40 Закону № 1404-VIII).

Кошти виконавчого провадження складаються, у тому числі, з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця (пункт 1 частини першої статті 42 Закону № 1404-VIII).

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (частина четверта статті 42 Закону № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 8 розділу ІІІ «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 визначено:

- стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону;

- про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження;

- виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору;

- постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що особливістю спірних правовідносин є те, що на примусовому виконанні перебуває судове рішення немайнового характеру про зобов`язання боржника видати стягувачу ОСОБА_1 копію наказу про його звільнення № 88 від 06 червня 2022 року, довідку про роботу (із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати ОСОБА_1 ) і внести в трудову книжку стягувача ОСОБА_1 НОМЕР_2 запис про присвоєння 2 категорії по 7 тарифному розряду.

Частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII встановлює правила стягнення та розмір виконавчого збору при примусовому виконанні вимог майнового характеру, а частина третя вказаної норми вимог немайнового характеру відповідно.

Частина третя статті 40 Закону № 1404-VIII є самостійною спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальне правило, встановлене частиною першою статті 27 цього Закону, застосовуватися не може.

Частина друга статті Закону № 1404-VIII не є застосовною у спірних правовідносинах, оскільки регулює питання стягнення виконавчого збору при примусовому виконанні вимог майнового характеру, коли як у розглянутому спорі примусовому виконанню підлягають вимоги немайнового характеру.

Доводи позивача про протиправність постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та відповідно про стягнення виконавчого збору без реального виконання рішення суду, оскільки державний виконавець фактично не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення, із врахуванням добровільного виконання рішення суду, суд вважає неналежними, з огляду на таке.

Частиною четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів), тощо.

У розглянутому спорі постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанова про стягнення виконавчого збору прийняті 19.01.2023 року одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження.

Випадки, визначені частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII, у яких виконавчий збір не стягується, у спірних правовідносинах відсутні.

Стягнення виконавчого збору регламентується як Законом № 1404-VIII, так і Інструкцією № 512/5, пунктом 8 розділу ІІІ якої визначено, що про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження; виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору; постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Доводи та посилання позивача про вжиття з їх боку заходів добровільного виконання судового рішення, зокрема те, що ними на адресу ОСОБА_1 було надіслало лист № 525/3819 від 12.12.2022 року, яким повідомлено про добровільне виконання рішення суду по справі № 201/4309/22 та запропоновано йому з`явитися у будь-який зручний для нього робочий день до КЕВ м. Дніпро для внесення запису в трудову книжку та отримання копій необхідних документів, а також неодноразові звернення до ОСОБА_1 з проханням прибути до КЕВ м.Дніпро для виконання рішення суду за його телефоном вказаним в позовній заяві, можуть бути доводами при вирішенні питання про накладення державним виконавцем штрафу за невиконання рішення суду, однак не можуть свідчити про фактичне та повне виконання рішення суду (яке набрало законної сили 06.12.2022 року) на дату відкриття виконавчого провадження.

Фактичним виконанням судового рішення у виконавчому провадженні буде безпосередньо видача ОСОБА_1 копії наказу про його звільнення № 88 від 06 червня 2022 року, довідки про роботу (із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати ОСОБА_1 ) та відповідно внесення в трудову книжку ОСОБА_1 НОМЕР_2 запис про присвоєння 2 категорії по 7 тарифному розряду.

Матеріалами справи фактична видача ОСОБА_1 копії наказу про його звільнення № 88 від 06 червня 2022року, довідки про роботу (із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати ОСОБА_1 ) та внесення в трудову книжку ОСОБА_1 БТ-1 №8612949 запис про присвоєння 2 категорії по 7 тарифному розряду, станом на дату відкриття виконавчого провадження та винесення спірних постанов 19.01.2023 року, не підтверджено.

Отже, передбачений частиною дев`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII випадок, а саме фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, матеріалами справи не підтверджено.

Державний виконавець при надходженні виконавчого документа перевіряє його на відповідність вимогам статей 3 та 4 Закону № 1404-VIII та у випадку відповідності вимогам зазначених статей відкриває виконавче провадження.

Оскільки на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні, останнім правомірно одночасно з відкриттям виконавчого провадження прийнято постанову про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Порядок та особливості процедури стягнення виконавчого збору при примусовому виконанні виконавчих документів немайнового характеру, визначені статтею 27 Закону №1404-VIII, передбачають:

- розмір виконавчого збору;

- одночасне з постановою про відкриття виконавчого провадження прийняття постанови про стягнення виконавчого збору;

- випадки, у яких виконавчий збір не стягується;

- випадки, у яких стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення. Про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, при цьому одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем приймається постанова про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

У розумінні положень Закону № 1404-VIII примусове виконання виконавчого документу розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відтак, стягнення виконавчого збору, тощо зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Стягнення виконавчого збору, тощо є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірності та обґрунтованості прийняття оскаржуваних позивачем рішень/постанов.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпровського Квартирно-експлуатаційного управління на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року в адміністративній справі №160/5874/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року в адміністративній справі №160/5874/23за позовом Дніпровського Квартирно-експлуатаційного управління до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанов залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко