Справа № 620/18791/23
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/18791/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 22.12.2023 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернувся до суду з адміністративним позовом до командира військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), у якому просить:

- визнати бездіяльність відповідача, яка оскаржується, незаконною, протиправною, такою, що порушує його конституційні права;

- зобов`язати відповідача вчинити дії для його переведення на постійне місце проходження військової служби до Національного Університету оборони України імені Івана Черняховського.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що всупереч вимог чинного законодавства України відповідач протягом тривалого часу не приймає рішення про можливість його переведення для подальшого проходження служби в Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського.

Ухвалою судді від 10.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача надав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що до компетенції командира в/ч НОМЕР_1 не належить переміщення на посади у підпорядковані Міністерству оборони України військові частини, установи і заклади. У зв`язку з наведеним, відповідач, відповідно до наданих йому повноважень, прийняв рішення щодо направлення плану переміщення позивача на адресу Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України для погодження та подальшого направлення для затвердження на адресу Головнокомандувача Збройних Сил України.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує такі обставини.

ОСОБА_1 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 на посаді водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_3 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_4 окремої бригади територіального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Як зазначає у відзиві відповідач, в/ч НОМЕР_2 перебуває у підпорядкуванні в/ч НОМЕР_5 . У свою чергу, в/ч НОМЕР_5 перебуває у підпорядкуванні в/ч НОМЕР_1 .

У зв`язку із позитивним розглядом командуванням Національного університету оброни України імені Івана Черняховського кандидатури позивача для заміщення вакантної посади водія відділення автомобільного взводу автомобільної роти 33 бази забезпечення навчального процесу (Національного університету оборони України), командиру в/ч НОМЕР_2 було надіслано письмову згоду на оформлення документів для призначення кандидата на зазначену посаду у встановленому порядку (а.с. 8).

Листом від 08.04.2023 за №624 командир в/ч НОМЕР_2 у порядку підпорядкованості направив на ім`я командира в/ч НОМЕР_5 документи для переміщення ОСОБА_1 (а.с. 7).

Надалі вказані документи листом від 13.04.2023 №983/6 направлені командиром в/ч НОМЕР_5 на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 (а.с. 6).

Відповідно до матеріалів справи 03.05.2023 позивач звернувся до в/ч НОМЕР_5 щодо реагування командування задля прискорення його переведення на постійне місце проходження військової служби до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського.

На вказану заяву листом від 13.05.2023 за №1206/6 командир в/ч НОМЕР_5 повідомив про надсилання відповідного пакету документів для погодження переміщення до навчального закладу, в порядку підпорядкованості. Рішення щодо переміщення до в/ч НОМЕР_5 не надходило (а.с. 10).

Оскільки станом на день звернення до суду з позовом питання щодо переміщення до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського вирішено не було, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями встановлюється цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами (частина четверта статті 4 Закону №2232-ХІІ).

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення)підпунктом 1 пункту 81 якого передбачено, що призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі - номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.

Відповідно до пункту 110 Положення переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:

між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування;

між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України. У період дії воєнного стану таке переміщення здійснюється наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України;

між військовими частинами видів, родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.

Призначення на посади, що належать до номенклатури посад нижчої посадової особи, здійснюється наказами тих командирів (начальників), до номенклатури призначення яких належать посади, з яких переміщуються військовослужбовці.

Вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця (пункт 109 Положення).

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 (далі Інструкція №170).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №170 призначення військовослужбовців на посади і переміщення по службі здійснюються з урахуванням результатів оцінювання на підставі Резерву кандидатів для просування по службі (далі - Резерв для просування по службі), Плану переміщення на посади, подань, службових документів, визначених пунктами 1.5, 1.6 розділу I цієї Інструкції (якщо в умовах воєнного часу неможливо оформити подання), та клопотань посадових осіб, а також рішень колегіальних органів, утворених відповідно до чинного законодавства України.

Таким чином, переміщення військовослужбовців з одного військового формування до іншого здійснюється наказами уповноважених на те командирів, на підставі, зокрема клопотань командирів (начальників), які порушили дане питання.

Відповідно до матеріалів справи командиром в/ч НОМЕР_2 , на підставі письмової згоди начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, в порядку підпорядкованості, порушено питання про можливість переміщення позивача військовослужбовця НОМЕР_3 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_4 окремої бригади територіального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України на вакантну посаду водія відділення автомобільного взводу автомобільної роти 33 бази забезпечення навчального процесу (Національного університету оборони України).

Таким чином, оскільки у спірних правовідносинах переміщення позивача має відбуватись між військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, воно здійснюється виключно на підставі наказу керівника служби персоналу Міністерства оборони України.

У свою чергу, командир в/ч НОМЕР_1 повноваженнями щодо переміщення позивача для подальшого проходження служби до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського не наділений. Разом з тим, наказ про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу, у зв`язку із його вибуттям до іншого військового формування, може бути виданий виключно на підставі відповідного наказу уповноваженої на те особи.

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог чинного законодавства та наданих повноважень, з метою вирішення питання переміщення позивача по службі, командиром в/ч НОМЕР_1 листом від 19.04.2023 за №1433/2/1/1885с направлено на погодження Командувачу Сил територіальної оборони Збройних Сил України та для затвердження Головнокомандувачем Збройних Сил України відповідний План переміщення осіб рядового, сержантського та старшинського складу на посади Номенклатури призначення Головнокомандувача Збройних Сил України (а.с. 32-33).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, з наведеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року у справі № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд наголошує, що дослідження правомірності прийняття рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень повинно здійснюватися на момент їх прийняття (вчинення) та не може обґрунтовуватись юридичною правильністю (правомірністю) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.07.2018 у справі №826/16634/16, від 05.09.2018 у справі №826/8956/17 та від 12.06.2018 у справі №826/4406/16, від 13.11.2019 у справі №687/1539/16-а, від 04.02.2020 у справі №320/7969/17, яка в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватись судом при виборі і застосуванні норм права.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач у справі не порушував прав та інтересів позивача, оскільки вчинив залежні від нього дії для переміщення ОСОБА_1 для подальшого проходження служби до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського. Станом на день вирішення спору по суті докази затвердження надісланого командиром в/ч НОМЕР_1 Плану переміщення та видання уповноваженою особою відповідного наказу щодо позивача надані не були.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 березня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Командир військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ).

Суддя С.В. Бородавкіна