Справа № 200/7525/23
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2024-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 березня 2024 року Справа№200/7525/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

25 грудня 2023 року з використанням підсистеми «Електронний суд» адвокатка Фесенко Ю.О., представниця позивачки ОСОБА_1 , звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача, військової частини НОМЕР_1 , у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття за результатами розгляду заяви позивачки від 29 травня 2023 року рішення стосовно виплати щомісячного грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка ОСОБА_2 ;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 з 20 травня 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачці грошове забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 , починаючи з 20 травня 2023 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що згідно з витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №2 від 13.09.2023, її чоловік ОСОБА_2 зник безвісті під час виконання бойового завдання. 29 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про виплату щомісячного грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016, проте на зазначену заяву відповіді щодо результату її розгляду та прийняття відповідного рішення станом на момент звернення до суду не отримано. Позивачка вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує її права.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з таких підстав. До військової частини надійшла заява ОСОБА_3 матері неповнолітньої ОСОБА_4 , доньки ОСОБА_2 для здійснення виплати безвісті зниклого військовослужбовця, до якої були додані відповідні підтверджуючі документи, та вказано, що у випадку якщо, вона не єдина, хто має право на отримання зазначених коштів, зобов`язується особисто (без участі військової частини НОМЕР_1 ) вирішити дане питання із заявником в межах чинного законодавства. Відомостей про наявність дружини у ОСОБА_2 у військової частини НОМЕР_1 не було. Згодом, стало відомо про наявність дружини у ОСОБА_2 , але були відсутні підтверджуючі документи, у зв`язку з чим було припинено виплати для з`ясування обставин.

01 січня 2024 року позовна заява залишена без руху і позивачці наданий строк для усунення її недоліків.

08 січня 2024 року позивачці поновлений строк звернення до суду із даним позовом, відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відмовлено в залученні до участі у справі в якості третьої особи Міністерства оборони України.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 .

Позивачка, ОСОБА_1 , є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 , виданим Гадяцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області.

09 червня 2022 року ОСОБА_2 призваний за мобілізацією першим відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 та проходив службу на посаді солдата у військовій частині НОМЕР_1 .

20 травня 2023 року військова частина НОМЕР_1 направила командувачу ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » доповідь про зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 №01/0989/7588 нт про зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 20 травня 2023 року під час ближнього бою в районі н.п. Григорівка Донецької області. В доповіді зазначено, що близькою родичкою ОСОБА_2 є дружина ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

26 травня 2023 року Перший відділ ІНФОРМАЦІЯ_4 направив ОСОБА_1 повідомлення №9/1/1889 про зникнення безвісти солдата ОСОБА_2

29 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплат належних безвісти зниклому військовослужбовцю ОСОБА_2 грошових виплат. До заяви були додані паспорт заявника, ідентифікаційний номер заявника, документ, що підтверджує ступень споріднення, довідка з реквізитами для перерахування коштів.

29 травня 2023 року Перший відділ ІНФОРМАЦІЯ_4 супровідним листом №9/1/19172 направив командиру військової частини НОМЕР_1 документи ОСОБА_1 для виплати грошового забезпечення на 5 аркушах.

02 червня 2023 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати грошового забезпечення матері малолітній доньки ОСОБА_4 . До заяви були додані паспорт ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП ОСОБА_3 НОМЕР_4 ; довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ; свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_4 , видане 18 січня 2019 року Гадяцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_2 зазначений батьком; РНОКПП ОСОБА_4 НОМЕР_6 ; свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_7 , видане Гадяцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_5 змінила прізвище, власне ім`я, по батькові після державної зміни імені на ОСОБА_3 ; довідка за реквізитами Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

05 червня 2023 року Перший відділ ІНФОРМАЦІЯ_4 супровідним листом за №9/1/1971 направив командиру військової частини НОМЕР_1 документи ОСОБА_3 , матері неповнолітньої доньки загиблого безвісти 20 травня 2023 року солдата ОСОБА_2 , для отримання коштів.

13 вересня 2023 року згідно з витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин №2 ОСОБА_6 зник безвісти на території бойових дій (під час воєнних дій).

28 вересня 2023 року ОСОБА_1 подала на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 заяву з вимогою провести службове розслідування за фактом неотримання нею грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 , а отримання цих виплат ОСОБА_3 .

21 жовтня 2023 року командир військової частини НОМЕР_1 листом за №6/53/2 повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для проведення службового розслідування та просив підтвердити той факт, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не розірваний.

13 листопада 2023 року представник позивачки ОСОБА_1 подав адвокатський запит щодо повідомлення причин невиплати грошового забезпечення дружині зниклого безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2

30 листопада 2023 року військова частина НОМЕР_1 відмовив адвокату ОСОБА_7 у наданні інформації на адвокатський запит від 13 листопада 2023 року.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України) .

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі

Відповідно до статті 2 Закону №2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями […] безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

[…]

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

30 листопада 2016 року на виконання абзацу першого частини 6 статті 9 Закону №2011-XII Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

Пунктом 1 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - Порядок №884) визначений механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх.

Під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).

Згідно з пунктом 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня […] зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира […] військової частини […].

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пункту 5 Порядку №884 командир […] військової частини […] розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир […] військової частини […] приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Пунктом 6 Порядку №884 визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів […] військових частин […] членам сімей:

[…]

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до […] визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації):

[…]

протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Згідно з пунктом 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним),

або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку),

а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

З аналізу вищенаведених законодавчих положень висновується, що по-перше, у разі зникнення безвісти військовослужбовця першочергове право на отримання грошового забезпечення має його дружина, і тільки в разі її відсутності - інші члени його сім`ї; по-друге, відповідно до пункту 5 Порядку №884 командир […] військової частини […] розглядає протягом 15 днів командир військової частини розглядає подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

За наслідками судового розгляду встановлено, що документи, подані позивачкою (дружиною безвісти зниклого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ) не розглянуті, рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення не прийнято, та не повідомлено про це позивачку в письмовій формі.

За усталеною судовою практикою під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

З урахуванням нормативно-правового регулювання спірних відносин та встановлених у справі обставин, суд доходить висновку, що відповідачем допущена противна бездіяльність, яка полягала у не розгляді заяви позивачки про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , не прийнятті рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, та не повідомленні позивачки про прийняте рішення в письмовій формі.

Позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування і невиплати грошового забезпечення, охоплюється вимогою про визнання противною бездіяльності, яка полягала у не розгляді заяви позивачки про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , не прийнятті рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, та не повідомленні позивачки про прийняте рішення в письмовій формі.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що у нього не було відомостей про наявність дружини у ОСОБА_2 та відсутність підтверджуючих документів, з огляду на таке.

В доповіді про зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 №01/0989/7588 нт від 20 травня 2023 року зазначено, що близькою родичкою ОСОБА_2 є дружина ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 4 Порядку №884 визначений вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про виплату грошового забезпечення. Порядком №884 не передбачено подання документів про підтвердження того факту, що шлюб між заявником та безвісно відсутнім військовослужбовцем не розірваний.

Адміністративні суди створені та діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин (стаття 125 Конституції України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (частини 1 та 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Будь яке управлінське рішення стосовно особи ухвалене суб`єктом владних повноважень незалежно від способу прийняття, рівня і місця органу у відповідній системі, правових підстав, мотивів, способу та форм ухвалення підлягає судовому контролю.

Прийняття рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення відповідно до нормативно-правового регулювання спірних відносин віднесено до дискреційних повноважень відповідача.

Зважаючи на те, що розгляд заяви позивачки не відбувся у порядку, визначеному законодавством, суд не може підміняти собою відповідача у питанні розгляду такої заяви та прийнятті відповідного рішення, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення задоволенню не підлягають.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивачки буде визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягала у не розгляді заяви позивачки про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , не прийнятті рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, не повідомленні позивачки про прийняте рішення в письмовій формі, та зобов`язання відповідача розглянути заяву позивачки про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , за результатами розгляду якої прийняти рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, та повідомити позивачку про прийняте рішення в письмовій формі.

В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Решта доводів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п. 29).

Зважаючи на те, що у спірних правовідносинах відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не використав надані йому дискреційній повноваження для вирішення питання, про яке було зазначено в судовому рішенні, що змусило позивачку звернутися до суду із даним позовом, судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (частина 1 статі 139 КАС України).

За приписами статті 4 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Статтею 7 Закону України від 3 листопада 2022 року №2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлений у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня для працездатних осіб - 2684,00 гривень

Позивачкою сплачений судовий збір в сумі 2147,20 гривень.

Адміністративний позов, який містив дві вимоги немайнового характеру, поданий 25 грудня 2023 року в електронній формі, а тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути 1717,76 гривень (2684,00*0,4)*2)0,8.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 215, 241-246, 250, 251, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , тел. НОМЕР_9 ) до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 29 травня 2023 року про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , не прийнятті рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, не повідомленні заявниці про прийняте рішення в письмовій формі.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 травня 2023 року про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 , за результатами розгляду якої прийняти рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, та повідомити заявницю про прийняте рішення в письмовій формі.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1717 (тисяча сімсот сімнадцять) гривень 76 копійок.

Повний текст рішення складений 08 березня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко