Справа № 460/5506/23
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2024 року м. Рівне №460/5506/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична-особа підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі ГУ ДПС у Рівненській області, відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення по застосування фінансових санкцій від 02.02.2023 №17 та податкове повідомлення-рішення від 07.07.2023 №5.

Обґрунтовуючи позов, позивач заперечує висновки фактичної перевірки про порушення п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та ст. 15 Закону України «Про Державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Позивач вказує, що не здійснювала реалізації пива та не проводила контрольно-розрахункової операції. Наголошує, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02.02.2023 в адміністративній справі 569/1525/23 та рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14.02.2023 в адміністративній справі №569/2295/23 та від 14.02.2023 провадження про притягнення її до адміністративної відповідальності закрито.

Ухвалою від 06.03.2023 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 17.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Вказав, що під час фактичної перевірки кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого по АДРЕСА_1 , на території ринку Північний, контролюючим органом встановлено, що при покупці однієї пляшки пива «Віденське Рівень» живе пиво 0,5 л. міцність 4% по ціні 30 грн. за пляшку розрахункова операція ФОП ОСОБА_1 проведена без застосування реєстратора розрахункових операцій та розрахункових документів, не роздруковано і не видано на руки покупцю. Також встановлено реалізацію алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями. У зв`язку з цим було винесено рішення про застосування фінансових санкцій та податкове повідомлення-рішення. Про вищезазначені правопорушення було повідомлено Головне управління Національної поліції в Рівненській області. Щодо посилання позивача на рішення Рівненського міського суду від 02.02.2023 у справі №569/1525/23, відповідач вказав, що притягнення до адміністративної відповідальності та застосування фінансових санкцій є різним видами відповідальності. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивач подав відповідь на відзив, повністю підтримавши позовні вимоги.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт господарської діяльності відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 02.01.2019 номер запису 040181 та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Рівненській області. Здійснює господарську діяльність з надання послуг мобільного харчування в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (ринок « Північний »), перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку 2 групи.

Наказом Головного управління ДПС у Рівненській області від 09.01.2023 р. №14-п «Про проведення фактичної перевірки в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , на території ринку Північний (далі Наказ №14-п) зобов`язано провести фактичну перевірку в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , на території ринку Північний з 09.01.2023 терміном 10 діб, з метою перевірки: дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами); період діяльності, що перевіряється згідно статті 102 ПК України.

За результатами перевірки контролюючим органом складений акт фактичної перевірки від 17.01.2023 (бланк №001972), в якому зафіксовано порушення п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та ст. 15 Закону України «Про Державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

На підставі Акта перевірки Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято:

рішення про застосування фінансових санкцій від 03.02.2023 №17 про застосування штрафу в розмірі 17 000, 00 грн.

податкове повідомлення рішення від 07.02.2023 року №05 про застосування штрафних фінансових санкцій в розмірі 30,00 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд враховує таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, обов`язки, компетенцію контролюючих органів, під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно підпункту 19-1.1.14 пункту 19-1.1 статті 19 ПК України контролюючі органи здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.

Способом здійснення податкового контролю є перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пункт 75.1 статті 75 ПК України визначає, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичних перевірок контролюючими органами передбачений статтею 80 Кодексу.

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з перелічених у даному пункті підстав.

Системний аналіз підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як в сукупності, так і кожна окремо, а саме:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, і пального та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами;

- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.08.2021 по справі №140/14625/20.

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України у наказі серед іншого зазначаються період діяльності, який буде перевірятися.

За правилами пп.20.1.10 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право: здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Відповідно до п.20.1.11 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.

З аналізу вищенаведених норм, можна дійти до висновку, що контролюючий орган наділений повноваженнями проводити контрольні розрахункові операції перед початком фактичної перевірки. Проте, порядок проведення контрольної розрахункової операції має свої особливості та має відбуватися у порядку та у спосіб, визначені законодавством. Ініціюючи та проводячи контрольну розрахункову операцію певна посадова особа ДПС діє від імені держави в особі державного органу, що у свою чергу зумовлює використання для проведення такої операції державних коштів.

В підпункті 2.2.12 пункту 2 акта фактичної перевірки зазначено, що посадовими особами контролюючого органу здійснено контрольно-розрахункову операцію на загальну суму 30,00 грн.

Проте, в матеріалах перевірки відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт проведення відповідачем контрольної розрахункової операції на суму 30,00 грн, таких як акт за результатами проведення контрольної розрахункової операції під час проведення фактичної перевірки діяльності позивача; відомостей про посадову особу податкового органу, яка здійснила контрольну розрахункову операцію, у кого та коли; акт про повернення товару позивачу, за результатами такої контрольної розрахункової закупки; акт отримання та повернення грошових коштів для здійснення контрольної розрахункової операції у позивача.

Позивач акт перевірки підписала із запереченням щодо зазначених у ньому обставин.

Суд враховує, що відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);

За приписами статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (в редакції на час спірних правовідносин) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Суд підкреслює, що встановлена чинним законодавством відповідальність суб`єктів господарювання за порушення вищевказаних правових норм може бути застосована в разі доведення контролюючим органом відповідних фактів порушень.

Суд зазначає, що у справі, що розглядається, окрім акту фактичної перевірки від 17.01.2023 відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження факт продажу позивачем пива в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 17.01.2023, з яким пов`язується прийняття оскаржених рішень.

Ухвалою суду від 17.03.2023 суд витребував від відповідача всі наявні докази, які слугували підставою для прийняття оскаржених рішень.

Таких доказів відповідач не надав без зазначення причин ненадання, як і не вказував про наявність додаткових доказів чи неможливість їх надати суду.

Встановлені судом обставини свідчать про неповноту та необ`єктивність перевірки, здійсненої посадовими особами податкового органу та відсутність доказів порушення підприємцем вимог податкового законодавства.

Слід зазначити, що такого ж висновку дійшов і Рівненський міський суд Рівненської області під час розгляду матеріалів про адміністративні правопорушення щодо позивача.

Так, згідно з матеріалами судової справи, в ході проведення фактичної перевірки працівниками ГУ ДПС у Рівненькій області складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення №00747 щодо ФОП ОСОБА_1 за ч. 1 ст.155-1.

Постановою Рівненького міського суду Рівненської області від 02.02.2023 у справі №595/1525/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 155 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності у її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постановою Рівненського міського суду від 25.08.2023 у справі №569/12030/23 встановлено, що ... протокол про адміністративне правопорушення №000747 від 17.01.2023, як і інші матеріали справи, не містить жодних відомостей, які б свідчили про факт продажу.

Також 17.01.2023 дільничним офіцером Беруном П.В. було складено протокол серії ВАВ №725901 про вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Постановою Рівненського міського суд Рівненської області від 14.02.2023 у справі №569/2295/23 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 156 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи наведене, матеріали справи про адміністративні правопорушення щодо позивача не підтверджують ні факту проведення позивачем розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій і невидачі розрахункового документу, ні факту торгівлі пивом без відповідної ліцензії.

За встановлених обставин, суд констатує, що матеріали судової справи, яка розглядається, а також матеріали справ про адміністративні правопорушення стосовно позивача у зв`язку з обставинами фактичної перевірки від 17.01.2023, не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували: 1) факт проведення розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій та документів, та 2) факт реалізації позивачем алкогольних напоїв без наявності ліцензії.

Отже висновки акту фактичної перевірки ґрунтуються лише на припущеннях посадових осіб контролюючого органу, є необґрунтованими, а тому не можуть бути враховані судом.

Недоведеність контролюючим органом порушення платником податків чинного законодавства виключає правомірність притягнення особи до відповідальності за таке порушення.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідач в межах спірних правовідносин не довів факту порушення позивачем вимог чинного законодавства України та не підтвердив належними й допустимими доказами правомірності оскаржуваних рішень в порядку статті 77 КАС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними і скасування таких рішень суб`єкта владних повноважень.

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №9067756 від 01.03.2023 на вказану суму (оригінал якої знаходиться в матеріалах справи), а тому судові витрати позивача в частині сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 8000,00 грн, то суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 134 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Представником відповідачів 18.08.2023 подано заперечення проти стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, з огляду на їхню неспівмірність.

На виконання вимог ч. 4 ст. 134 КАС України позивач подав до суду копії: ордеру на надання правничої (правової допомоги), свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, акта виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги, який містить детальний опис наданих послуг, платіжної інструкції.

Суд звертає увагу, що згідно з п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.09.2019 у справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18), від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд встановив, що сторони угоди погодили розмір гонорару адвоката в цій справі у розмірі 8000,00 грн.

На підтвердження оплати правової допомоги представником позивача надано договір про надання правової допомоги №2202/23 від 22.02.2022, акт приймання-передачі наданих послуг№1 від 16.05.2023 та рахунок №1212/1 від 16.05.23.

Оцінивши загальну вартість правових послуг, суд вважає її розмір необґрунтованим, оскільки ця справа є справою незначної складності та не потребувала часу, зазначеного в акті приймання-передачі послуг (8 годин) для її підготовки адвокатом.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, затрачений адвокатом час на надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що заявлена до відшкодування сума у 8000,00 грн, є надмірною, неспівмірною із складністю справи та фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, отже підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Відтак, з огляду на незначну складність справи, суд, виходячи з критерію пропорційності, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 1000,00 грн. Решту витрат на правову допомогу повинен понести позивач.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 02.02.2023 №17 та податкове повідомлення-рішення від 07.07.2023 №5.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн та судові витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 06 березня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя Н.О. Дорошенко