Справа № 320/6783/19
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року № 320/6783/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Київській області про визнання протиправними та скасування постанови та припису.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Держпраці в Київській області (далі по тексту також відповідач, ГУ Держпраці), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Припис про усунення виявлених порушень №КВ1773/1777/АВ/П від 11 листопада 2019 p.;

- визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу №КВ1773/1777/АВ/ТД/ФС-666 від 19 листопада 2019 р.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомила, що спірною постановою на неї накладено штраф за допущення фізичних осіб до роботи без укладення трудового договору та без повідомлення уповноваженого органу про прийняття зазначених осіб на роботу та винесено припис про усунення означеного порушення.

Позивач стверджує про протиправність таких припису та постанови у зв`язку з відсутністю у відповідача правових підстав та відповідних повноважень на здійснення інспекційного відвідування за адресами, зазначеними в акті, та що інспекційне відвідування проводилось не за адресою, зазначеною у направленні та Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач стверджує про відсутність доказів здійснення нею господарської діяльності за зазначеними в акті адресами.

Також позивач звертає увагу на відсутність у направленні таких реквізитів як дата та номер наказу, на виконання якого здійснюється інспекційне відвідування, а також не зазначено місцезнаходження позивача, за яким проводилось інспекційне відвідування.

Крім того, позивач заперечує наявність трудових відносин між нею та фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позивач стверджує про порушення відповідачем процедури прийняття спірних постанови та припису без надання можливості позивачу подати свої зауваження до акта інспекційного відвідування, на підставі якого і винесено спірні постанову та припис.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 (суддя Журавель В.О.) відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що у ході проведення інспекційного відвідування інспектором праці було вручено один примірник направлення та вимогу про надання документів посадовій особі позивача Дячук М.В., відібрано пояснення у працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на підставі яких встановлено порушення вимог частини першої статті 21, частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України (далі КЗпПУ), а саме: допущення вищевказаних працівників до роботи без належного оформлення трудових відносин.

Щодо розбіжностей у зазначенні об`єкта перевірки відповідач повідомив, що в направленні на проведення інспекційного відвідування вказана адреса реєстрації позивача як ФОП. Однак, враховуючи, що позивач здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », фактично інспекційне відвідування було проведено за вказаною адресою, про що і зазначено в акті. При цьому, на титульній сторінці акта допущено механічну помилку у графі місцезнаходження об`єкта відвідування.

У спростування доводів позивача про порушення процедури притягнення її до відповідальності відповідач зазначив, що заходи притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

У поясненнях до позовної заяви позивачем зазначено, що за наслідками інспекційного відвідування крім спірних постанови та припису відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача, який був предметом розгляду у межах справи №369/16127/19. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2020 у справі №369/16127/19 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу у розмірі 8500,00 грн за порушення частин першої, третьої статті 24 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач стверджує, що не може бути притягнутий двічі за одне й те саме порушення як постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2020 у справі №369/16127/19, так і спірними постановою та приписом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 (суддя Журавель В.О.) закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Позивачем подано заяву про часткову відмову від позову, якою він просить прийняти відмову від позову в частині вимоги щодо стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору. Водночас суд зазначає, що стягнення витрат зі сплати судового збору не є позовною вимогою, оскільки не стосується предмету спору та за своєю суттю відноситься до процесуальних питань, пов`язаних із судовими витратами, а тому не підлягає розгляду у порядку статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України.

Протокольною ухвалою суду від 03.07.2020, проголошеною без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, вирішено здійснити подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.10.2023 №949/0/15-23 звільнено ОСОБА_5 з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

За результатами повторного автоматизованого розподілу 01.11.2023 адміністративна справа була передана для розгляду судді Дудіну С.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 прийнято адміністративну справ до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

З матеріалів справи вбачається, що на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 21.10.2019 №773, інспектором праці Головного управління Держпраці в Київській області Оверчуком Романом Юрійовичем у період з 22.10.2019 по 11.11.2019 проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 11.11.2019 №КВ1733/1777/АВ (далі по тексту акт інспекційного відвідування), в якому зафіксовано порушення позивачем вимог частини першої статті 21, частини третьої статті 24 КЗпПУ, що полягає у допуску ФОП ОСОБА_1 до роботи громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без належного оформлення трудових відносин відповідно діючого законодавства України.

В акті зазначено, що під час інспекційного відвідування магазину одягу за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , виявлено та опитано наступних найманих осіб: ОСОБА_2 , яка займає посаду продавця, згідно наданих пояснень працює з 2014 року, режим роботи 7 днів на тиждень, 30-31 днів на місяць, тривалість робочого дня з 8:00 год до 23:00 год; ОСОБА_3 , яка обіймає посаду прибиральниці, згідно наданих пояснень працює з 2017 року, режим роботи 7 днів на тиждень, 30-31 днів на місяць, тривалість робочого дня з 8:00 год до 23:00 год, розмір фактично отриманої заробітної плати 7000 грн; ОСОБА_4 , яка обіймає посаду продавця, згідно наданих пояснень працює з 03.04.2018 року, режим роботи за графіком, тривалість робочого дня з 8:00 год до 23:00 год, розмір фактично отриманої заробітної плати 4173 грн. На письмові вимоги підтверджуючі документи щодо оформлення вище вказаних працівників позивачем станом на 11.11.2019 не надано, з урахуванням чого встановлено, що означені особи не були оформлені згідно діючого законодавства України.

На підставі акта інспекційного відвідування відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень від 11.11.2019 №КВ 1773/1777/ВА/П, яким від позивача вимагається усунути до 06.12.2019 порушення частини третьої статті 24 КЗпПУ, яке полягає у допуску до роботи працівників без укладення трудового договору.

Крім того, у відношенні ФОП ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення від 11.11.2019 №КВ 1773/1777/АВ/1ПР, в якому зафіксовано вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП, яке полягає у не оформленні громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно діючого законодавства. У поясненнях до протоколу ФОП ОСОБА_1 зазначила, що «з порушенням погоджуюсь та зобов`язуюся в подальшому дотримуватися норм трудового законодавства».

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2020 у справі №369/16127/19 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення від 11.11.2019 №КВ 1773/1777/АВ/1ПР) та накладено адміністративне стягнення у розмірі 8500 грн.

Постановою ГУ Держпраці від 19.11.2019 № КВ1773/1777/АВ/ТД/ФС-666 за наслідками розгляду справи про накладення штрафу на підставі акта інспекційного відвідування на позивача накладено штраф у розмірі 375570 грн за порушення вимог частини першої статті 21, частини третьої статті 24 КЗпПУ.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірних постанови та припису, позивачка звернулась з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Закон України «Про охорону праці» від 14.10.1992 №2694-XII (далі - Закон №2694) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні.

Частиною першою статті 38 Закону № 2694 передбачено, що державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ядерної та радіаційної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Частинами першою-другою статті 259 Кодексу законів про працю України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Абзацом першим пункту 7 вказаного Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Підпунктом 15 пункту 4 вказаного Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 року №340, передбачено, що ГУ Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль), зокрема за додержанням законодавства з охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі по тексту - Закон №877, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №877 у цьому Законі нижчезазначені терміни вживаються в такому значенні:

державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища;

заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

За приписами частини четвертої статті 2 Закону № 877 заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №805/430/18-а дійшла висновку, що спеціальним законом, який відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 877-V повинен враховуватися органами Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю), є КЗпП України, зокрема, Глава XVIII «Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю».

У подальшому такий висновок був підтриманий Верховним Судом у постанові від 24.06.2021 у справі №200/5877/19-а.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №877 державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом (частина перша).

Пунктом 1 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 (далі-Порядок №823, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин), цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Згідно з пунктом 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад) у формі, визначеній абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 5 Порядку №823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) за рішенням суду;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;

6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДПС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату 30 і більше відсоткам працівників менше мінімальної; роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, в яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці, що завершився; роботодавців, в яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю;

8) за дорученням Прем`єр-міністра України;

9) за зверненням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини;

10) за запитом народного депутата;

11) у разі невиконання вимог припису.

Згідно з пунктами 6-8 Порядку №823 під час підготовки до проведення інспекційного відвідування інспектор праці може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування, зокрема шляхом проведення аналізу наявної (доступної) інформації про стан додержання об`єктом відвідування законодавства про працю.

Документи, одержані під час підготовки до проведення інспекційного відвідування, що містять інформацію про порушення об`єктом відвідування вимог законодавства про працю, долучаються до матеріалів інспекційного відвідування.

У разі потреби для участі в інспекційних відвідуваннях інспектором праці можуть залучатися (за згодою об`єкта відвідування або іншої уповноваженої ним посадової особи) представники профспілок, їх організацій та об`єднань, члени яких працюють на об`єкті відвідування, організацій роботодавців та їх об`єднань, державних органів.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

Пунктом 9 Порядку №823 визначено, що тривалість інспекційного відвідування не може перевищувати 10 робочих днів.

Відповідно до пункту 10 Порядку №823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

Згідно з пунктом 11 Порядку №823 вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Відповідно до пункту 13 Порядку №823 під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право:

1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення;

2) одержувати копію направлення на проведення інспекційного відвідування;

3) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; коли на офіційному веб-сайті Держпраці не оприлюднено уніфікованої форми акта інспекційного відвідування;

4) вимагати припинення інспекційного відвідування у разі перевищення визначеного пунктом 9 цього Порядку максимального строку здійснення такого заходу;

5) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження до акта інспекційного відвідування;

6) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед поданням акта інспекційного відвідування для підпису об`єктом відвідування або уповноваженою ним посадовою особою;

7) перед підписанням акта інспекційного відвідування бути поінформованим про свої права та обов`язки;

8) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства;

9) вимагати нерозголошення комерційної таємниці або конфіденційної інформації об`єкта відвідування;

10) оскаржувати в установленому законодавством порядку неправомірні дії інспектора праці;

11) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань;

12) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

13) оскаржувати відповідно до пункту 26 цього Порядку припис та/або вимогу інспектора праці.

Згідно з приписами статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 (ратифіковано Законом №1985-IV (1985-15) від 08.09.2004), інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

Системний аналіз означених вище правових норм дає підстави для висновку про наявність у ГУ Держпраці права на проведення інспекційних відвідувань без попереднього повідомлення об`єкту інспекційного відвідування у випадках, передбачених законом, відповідно до встановленої процедури та за наявності підстав з наданням відповідних повноважень, зокрема і щодо отримання пояснень від працівників.

Частиною другою статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, згідно з абзацом 6 частини другої цієї статті недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні тягне відповідальність у вигляді штрафу в трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Відповідно до абзацу 7 часини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Відповідно до пункту 1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509), цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування.

Пунктом 3 Порядку № 509 визначено, що справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавця не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, ГУ Держпраці як територіальний орган Держпраці уповноважене на здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю фізичними особами-підприємцями, зокрема, у формі інспекційних відвідувань, з підстав визначених Порядком №823, за наслідками яких складати акти перевірок та за наявності порушень - приписи про їх усунення, а також вживати заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності.

Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 30.03.2021 у справі № 380/1563/20, від 02.06.2022 у справі №580/534/20, від 05.07.2022 у справі №522/3740/20.

Судом встановлено, що інспекційне відвідування проведено відповідачем на підставі наказу ГУ Держпраці від 21.10.2019 №5183, направлення на проведення інспекційного відвідування від 21.10.2019 №1773, на підставі рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.

За наслідками його проведення відповідачем складено акт від 11.11.2019 №КВ1733/1777/АВ, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог частини першої статті 21, частини третьої статті 24 КЗпПУ, що полягає у допуску до роботи ФОП ОСОБА_1 громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без належного оформлення трудових відносин відповідно діючого законодавства України.

В акті зазначено, що під час інспекційного відвідування магазину одягу за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , виявлено та опитано наступних найманих осіб: ОСОБА_2 , яка займає посаду продавця, згідно наданих пояснень працює з 2014 року, режим роботи 7 днів на тиждень, 30-31 дні на місяць, тривалість робочого дня з 8:00 год до 23:00 год; ОСОБА_3 , яка обіймає посаду прибиральниці, згідно наданих пояснень працює з 2017 року, режим роботи 7 днів на тиждень, 30-31 дні на місяць, тривалість робочого дня з 8:00 год до 23:00 год, розмір фактично отриманої заробітної плати 7000 грн; ОСОБА_4 , яка обіймає посаду продавця, згідно наданих пояснень працює з 03.04.2018 року, режим роботи за графіком, тривалість робочого дня з 8:00 год до 23:00 год, розмір фактично отриманої заробітної плати 4173 грн. На письмові вимоги підтверджуючі документи щодо оформлення вище вказаних працівників позивачем станом на 11.11.2019 не надано, з урахуванням чого встановлено, що означені особи не були оформлені згідно діючого законодавства України.

З наявних в матеріалах справи копій пояснень означених осіб вбачається, що вони працюють на ФОП ОСОБА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », АДРЕСА_1 . Пояснення містять відмітку «З моїх слів записано вірно» громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

На підставі акта інспекційного відвідування відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень від 11.11.2019 №КВ 1773/1777/ВА/П, яким від позивача вимагається усунути до 06.12.2019 порушення частини третьої статті 24 КЗпПУ, яке полягає у допуску до роботи працівників без укладення трудового договору.

Крім того, у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення від 11.11.2019 №КВ 1773/1777/АВ/1ПР, в якому зафіксовано вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП, яке полягає у не оформленні громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно діючого законодавства. У поясненнях до протоколу ФОП ОСОБА_1 зазначила, що «з порушенням погоджуюсь та зобов`язуюся в подальшому дотримуватися норм трудового законодавства».

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2020 у справі №369/16127/19 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення від 11.11.2019 №КВ 1773/1777/АВ/1ПР) та накладено адміністративне стягнення у розмірі 8500 грн. У постанові зазначено, що 11.11.2019 при перевірці магазину продуктових товарів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , встановлено порушення вимог ст. 24 КЗпП, а саме: ФОП ОСОБА_1 використовувала найману працю трьох працівників без укладення трудового договору, за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В судовому засіданні захисник Прокопенко Т.О. зазначила, що остання визнає себе винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП, у подальшому зобов`язується дотримуватися вимог чинного законодавства, та просила призначити мінімальний штраф, передбачений частиною третьою статті 41 КУпАП.

Квитанціями від 11.02.2020 та від 28.02.2020 підтверджується факт сплати позивачем накладеного постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2020 у справі №369/16127/19 штрафу, що, в свою чергу, також є підтвердженням визнання ОСОБА_1 вчинення правопорушення, встановленого під час проведення інспекційного відвідування відповідачем 11.11.2019 магазину продуктових товарів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 .

В силу положень частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не підлягає доказуванню факт вчинення позивачем порушення, яке полягає у використанні найманої праці трьох працівників (оформленні громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) без укладення трудового договору у магазині продуктових товарів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою ГУ Держпраці від 19.11.2019 № КВ1773/1777/АВ/ТД/ФС-666 за наслідками розгляду справи про накладення штрафу на підставі акта інспекційного відвідування на позивача накладено штраф у розмірі 375570 грн за порушення вимог частини першої статті 21, частини третьої статті 24 КЗпПУ.

Позивачем зазначено як одну з підстав для задоволення позовних вимог відсутність у направленні таких реквізитів як дата, номер наказу, на виконання якого здійснюється інспекційне відвідування, не зазначення місцезнаходження позивача, за яким проводилось інспекційне відвідування.

Дослідивши наявну в матеріалах справи копію направлення, судом встановлено, що воно не містить реквізитів наказу, на виконання якого здійснювалось інспекційне відвідування, та не містить місцезнаходження об`єкту інспекційного відвідування. Натомість, у направленні зазначено юридичну адресу ФОП ОСОБА_1 .

Також позивач стверджує про порушення відповідачем процедури прийняття спірних постанови та припису без надання можливості позивачу подати свої зауваження до акта інспекційного відвідування, на підставі якого і винесено спірні постанову та припис.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на підхід Верховного Суду, застосований у постанові від 19.05.2021 у справі № 210/5129/17, який зводиться до того, що формальні порушення, допущені суб`єктом владних повноважень під час повідомлення об`єкта відвідування про наміри провести перевірку, а також про розгляд щодо нього справи про порушення законодавства, за умови, що під час судового розгляду справи судами не було встановлено необґрунтованості висновків органу державного контролю по суті виявленого порушення, мають ознаки «правового пуризму» та не можуть слугувати самостійною підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

Загальноприйнято розуміти поняття «пуризм» як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом.

Слід відмітити, що поняття «правового пуризму» було введено в правовий обіг Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні у справі «Сутяжник проти Росії» (№ 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. У цій справі рішення арбітражного суду, яке набрало законної сили, було скасовано в порядку нагляду з припиненням провадження у справі суто з підстави того, що спір не підлягав розгляду арбітражними судами, хоча у подальшому вимоги заявника були задоволені судом загальної юрисдикції. Ухвалюючи рішення ЄСПЛ виходив з того, що, хоча як принцип, правила юрисдикції повинні дотримуватися, однак, враховуючи обставини даної справи, була відсутня соціальна потреба, яка б виправдовувала відступлення від принципу правової визначеності.

Таким чином, «правовий пуризм» на відміну від обставин «істотного та непереборного характеру» завжди призводить до порушення принципу правової визначеності; «правовий пуризм» - невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд; «правовий пуризм» може носити як добровільний характер й проявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, не допускаючи відступ від правових приписів.

Суд вважає, що зазначений підхід підлягає застосуванню і стосовно оцінки адміністративним судом рішень суб`єктів владних повноважень, особливо тих, які стосуються, зокрема, питань дотримання суб`єктами господарювання законодавства про працю.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.05.2018 у справі № 826/11106/17, від 28.10.2018 у справі № 826/14749/16, від 25.03.2020 у справі № 805/4508/16-а, від 31.03.2021 у справі № 620/2520/20 та від 19.05.2021 у справі № 210/5129/17.

Крім того, суд зазначає, що під час оцінки рішень суб`єктів владних повноважень на їх відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, суди повинні уникати надмірного формалізму.

Вказане узгоджується із практикою Верховного Суду щодо застосування принципу правової визначеності та уникнення під час розгляду судами адміністративних справ надмірного формалізму, застосованого у постановах від 31.05.2019 у справі №826/9758/17, від 20.06.2019 у справі №809/1018/18, від 11.07.2019 у справі №182/634/17(6-а/0182/32/2018), від 11.07.2019 у справі №805/2621/18-а, від 10.09.2019 у справі №640/1374/19, від 21.05.2021 у справі №1.380.2019.006107, від 22.07.2021 у справі № 340/141/21, від 13.08.2021 у справі № 440/5178/20, від 16.09.2021 у справі № 240/10995/20, від 17.12.2021 у справі № 460/713/21 та від 10.02.2022 у справі № 560/11791/21, де судом було зазначено, що формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Суд зауважує, що підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

При цьому, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акта призводить до його неправомірності.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.

Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури оформлення того чи іншого рішення, вважає, що навіть у разі підтвердження факту порушення відповідачем окремих процедурних питань при здійсненні розгляду заперечень на акт перевірки, які не були дотримані відповідачем у повному обсязі під час прийняття оскаржуваних рішень, не може потягнути за собою безумовне їх скасування у випадку, якщо такі порушення не мали наслідком прийняття незаконних рішень.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 400/1510/19, від 05.07.2022 у справі № 522/3740/20, від 27.09.2022 у справі № 320/1510/20, від 03.10.2022 у справі № 400/1510/19, від 01.11.2022 у справі № 640/6452/19 та від 18.01.2023 року у справі № 500/26/22.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що такі недоліки при проведенні інспекційного відвідування як відсутність у тексті направлення реквізитів наказу, на виконання якого здійснювалось інспекційне відвідування, та помилкове зазначення замість місцезнаходження об`єкту інспекційного відвідування юридичної адреси ФОП ОСОБА_1 не є самостійною підставою для висновків про неправомірність прийняття відповідачем спірних постанови та припису.

Щодо доводів позивача про ненадання можливості подати свої зауваження до акта інспекційного відвідування, на підставі якого і винесено спірні постанову та припис, суд зауважує, що відсутність в матеріалах справи таких пояснень не свідчить про обмеження ФОП ОСОБА_1 у можливості їх подання, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення від 11.11.2019 №КВ 1773/1777/АВ/1ПР міститься підпис про ознайомлення ОСОБА_1 з його змістом 11.11.2019 та надання нею пояснень, відповідно до яких з порушенням погоджується.

Заперечення позивача щодо наявності трудових відносин між ним та фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спростовується викладеними у постанові Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2020 у справі №369/16127/19 обставинами, відповідно до яких 11.11.2019 при перевірці магазину продуктових товарів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , встановлено порушення вимог ст. 24 КЗпП, а саме: ФОП ОСОБА_1 використовувала найману працю трьох працівників без укладення трудового договору. В судовому засіданні захисник Прокопенко Т.О. зазначила, що остання визнає себе винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП, у подальшому зобов`язується дотримуватися вимог чинного законодавства, та просила призначити мінімальний штраф, передбачений частиною третьою статті 41 КУпАП.

Як вже зазначалося судом, в силу положень частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України означені обставини не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не підлягає доказуванню факт вчинення позивачем порушення, яке полягає у використанні найманої праці трьох працівників (оформленні громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) без укладення трудового договору у магазині продуктових товарів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд критично оцінює доводи позивача щодо відсутності підстав для здійснення інспекційного відвідування, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 з огляду на зазначення у направленні іншої адреси (юридичної адреси позивача), оскільки інспекційне відвідування здійснюється за адресою місцезнаходження об`єкта здійснення підприємницької діяльності. Водночас, як вже зазначалося судом, у направленні на проведення інспекційного відвідування помилкового вказано юридичну адресу позивача замість місцезнаходження об`єкту інспекційного відвідування.

Щодо доводів позивача про відсутність доказів здійснення ним господарської діяльності за зазначеними в акті адресами, зокрема і за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає таке.

Відповідно до відповідей на запити суду у межах адміністративної справи №320/6783/19 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить нерухоме майно нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 з 27.07.2013.

Як вже зазначалося судом, з пояснень громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вони працюють на ФОП ОСОБА_1 за означеною вище адресою, що також підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2020 у справі №369/16127/19 та не підлягає доказуванню у межах цієї справи.

Водночас, щодо зазначених позивачем доводів про одночасне притягнення його до відповідальності за одне й те ж правопорушення, суд зазначає таке.

Стаття 61 Конституції України передбачає заборону притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення більше одного разу.

Варто зазначити, що перше притягнення особи до відповідальності не може визнаватись незаконним з підстав, передбачених статтею 61 Конституції України, у разі повторного притягнення тієї ж особи до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, яке відбулось за часом пізніше.

Відтак, ключовим питанням, яке підлягає розв`язанню при вирішенні цієї справи є визначення обставин, за яких особа вважається притягнутою до відповідальності вперше.

При цьому, слід зазначити, що Конституційний Суд України у рішенні від 27.10.1999 №9-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 80 Конституції України (справа про депутатську недоторканність) зазначив, що поняття «притягнення до кримінальної відповідальності» не тотожне поняттю «кримінальна відповідальність», як і поняття «притягнення до юридичної відповідальності» не ідентичне поняттю «юридична відповідальність».

Норми Конституції України, зокрема, містять терміни: «за віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність» (частина друга статті 60); «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення» та «юридична відповідальність особи має індивідуальний характер» (стаття 61); «особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом» (частина перша статті 63), «незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності» (частина друга статті 68); «за посягання на честь і гідність Президента України винні особи притягаються до відповідальності на підставі закону» (частина друга статті 105); «за неповагу до суду і судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності» (частина п`ята статті 129). У контексті змісту положень названих статей Конституції України терміни «притягнення до юридичної відповідальності» та «юридична відповідальність» розмежовуються.

Притягнення до юридичної відповідальності передує юридичній відповідальності.

У зазначеному рішенні Конституційний Суд України в аспекті порушених у конституційному поданні Міністерством внутрішніх справ України питань положення частини третьої статті 80 Конституції України розтлумачив так:

« 1.1. Кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду.

1.2. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.»

Статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються зокрема відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Крім того, статтею 268 КУпАП регламентовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З системного аналізу наведених правових норм КУпАП слід дійти висновку про те, що притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Прийняття ж постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення є вирішенням такої справи по суті, яка передбачає встановлення наявності складу адміністративного правопорушення або його відсутності та, відповідно, застосування санкції, закриття справи, що відповідає положенням статті 284 КУпАП.

За наведених підстав, суд дійшов висновку, що притягнення ОСОБА_1 до юридичної відповідальності за статтею 41 КУпАП слід пов`язувати саме із складанням відповідачем відносно неї протоколу від 11.11.2019.

Отже, відповідачем до ФОП ОСОБА_1 застосовані заходи впливу за правопорушення, передбачені в частині другій статті 265 КЗпП України шляхом прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу, що є фінансовою санкцією, тобто, цією постановою позивача фактично повторно притягнуто до відповідальності за одні й ті самі порушення трудового законодавства, за які його 11.11.2019 (дата складання протоколу про адміністративне правопорушення) вже було притягнуто до відповідальності за одне й те саме правопорушення фізичну особу ОСОБА_1 , що заборонено статтею 61 Конституції України.

Такі висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 04.05.2022 по справі №697/2237/18, від 22.02.2022 по справі №260/511/19 та від 01.06.2022 по справі №440/698/20, від 04.07.2023 по справі №1140/2765/18, від 18.01.2024 у справі № 522/12566/18.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для винесення спірної постанови про накладення штрафу від 19.11.2019 №КВ1773/1777/АВ/ТД/ФС-666 та, як наслідок, наявності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування припису, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 16 Порядку №823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

Припис складається у двох примірниках, що підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

З наведених положень Порядку №823 слідує, що у випадку виявлення порушень вимог законодавства про працю на відповідача покладено імперативно встановлений обов`язок винести припис про усунення порушень.

Кодексом адміністративного судочинства України унормовано підстави звільнення від доказування, серед яких є обставини преюдиційності (частини четверта - сьома статті 78), що в свою чергу також мають різну природу походження та відрізняється за принципами застосування.

Так, частина шоста статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України відрізняється від інших тим, що містить припис про обов`язковість врахування для адміністративного суду, зокрема постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою.

Така преюдиція, яка має характер абсолютної, пояснюється саме тим, що у випадку, передбаченому частиною шостою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, судовим рішенням вирішується питання про наявність або відсутність винних дій (бездіяльності) конкретної особи, через які для цієї особи виникають правові наслідки.

Преюдиційність, як підстава звільнення від доказування, передбачена частинами четвертою, п`ятою та сьомою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, не носить абсолютного характеру, через те, що стосується оцінки певних обставин та фактів, які не є тотожними з встановленням наявності або відсутності складу, зокрема, адміністративного правопорушення.

У частині шостій статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України йдеться про преюдиційність рішення суду в частині наявності проступку та вчинення його певною особою при розгляді справи адміністративним судом у межах вирішення спору про наслідки таких дій, тобто у тій справі, в якій предметом доказування не може бути встановлення наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 22.11.2021 у справі №821/143/17 та від 04.05.2022 у справі №819/923/18.

Як вже зазначалось судом, у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення від 11.11.2019 №КВ 1773/1777/АВ/1ПР, в якому зафіксовано вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП, яке полягає у не оформленні громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно діючого законодавства. У поясненнях до протоколу ФОП ОСОБА_1 зазначила, що «з порушенням погоджуюсь та зобов`язуюся в подальшому дотримуватися норм трудового законодавства».

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2020 у справі №369/16127/19 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення від 11.11.2019 №КВ 1773/1777/АВ/1ПР) та накладено адміністративне стягнення у розмірі 8500 грн. У постанові зазначено, що 11.11.2019 при перевірці магазину продуктових товарів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , встановлено порушення вимог ст. 24 КЗпП, а саме: ФОП ОСОБА_1 використовувала найману працю трьох працівників без укладення трудового договору, за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В судовому засіданні захисник Прокопенко Т.О. зазначила, що остання визнає себе винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП, у подальшому зобов`язується дотримуватися вимог чинного законодавства, та просила призначити мінімальний штраф, передбачений частиною третьою статті 41 КУпАП.

Квитанціями від 11.02.2020 та від 28.02.2020 підтверджується факт сплати позивачем накладеного постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2020 у справі №369/16127/19 штрафу, що, в свою чергу, також є підтвердженням визнання ОСОБА_1 вчинення правопорушення, встановленого під час проведення інспекційного відвідування відповідачем 11.11.2019 магазину продуктових товарів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 .

З наведених обставин вбачається, що підтвердженим є факт порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, яке полягає у допуску до роботи не оформлених згідно діючого законодавства громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Як наслідок, правомірними є дії відповідача з винесення припису про усунення виявлених порушень №КВ1773/1777/АВ/П від 11.11.2019, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині як таких, що спростовані документально та нормативно.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, позов слід задовольнити частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 5676,70 грн, що підтверджується квитанцією від 05.12.2019, наявною в матеріалах справи. Вказана сума судового збору складається з суми за оплату позовної вимоги немайнового характеру (визнання протиправним та скасування припису) 1921,00 грн, та суми за оплату майнової вимоги (визнання протиправною та скасування постанови) 3755,70 грн. (1% ціни позову).

Враховуючи часткове задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3755,70 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Держпраці в Київській області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Київській області від 19.11.2019 №КВ1773/1777/АВ/ТД/ФС-666.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3755,70 грн (три тисячі сімсот п`ятдесят п`ять гривень 70 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Держпраці в Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.