Справа № 520/27376/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2024 р. Справа № 520/27376/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, 61022, повний текст складено 09.11.23 у справі №520/27376/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №13 від 08.08.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 період роботи з 13.11.1981 по 02.04.1983 на посаді апаратника перегонки цеху №12 синильної кислоти органічного виробництва; зарахувати до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 01 лютого 2004 по 31 березень 2005;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку -18.06.2020.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що оспорюване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову їй у призначенні пенсії №13 від 08.08.2023 є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 року (справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження) адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №13 від 08.08.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Головного управління на рішення суду від 09.11.2023 у справі №520/27376/23 задовольнити. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 у справі №520/27376/23 скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що не погоджується із рішенням суду від 09.11.2023 у справі № 520/27376/23, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права. Зазначає, що висновок суду про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №13 від 08.08.2023р. та як наслідок зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, є хибним. Вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. У зв`язку з чим наявні підстави для скасування рішення суду від 09.11.2023 по справі № 520/27376/23.

ОСОБА_1 скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість скарги відповідача та водночас зазначаючи про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин справи, просила відмовити у задоволенні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та залишити рішення Харівського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 року у справі №520/27376/23 без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено клопотання про здійснення розгляду справи за участю позивача.

Оскільки дана справа відноситься до справ незначної складності (судом першої інстанції визнано, що дана справа належить до справ незначної складності) , не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження, суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, характер спірних відносин і предмет доказування не є складними і не вимагають проведення судового засідання, заявником не наведено достатніх мотивів для необхідності призначення справи до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає необхідності надання пояснень сторонами у зазначеній справі безпосередньо у суді апеляційної інстанції, а тому вказане вище клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернулась 07.07.2020 з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про призначення пенсії за віком.

Рішенням відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2816 від 08.07.2020 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатнім страховим стажем для призначення пенсії.

Вважаючи рішення №2816 від 08.07.2020 протиправним, позивач звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2816 від 08.07.2020 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язати зарахувати позивачу до загального страхового стажу роботи, період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.05.2013; зарахувати до пільгового стажу позивача періоди роботи з 13.11.1981 по 02.04.1983 на підставі довідки роботодавця №118 від 30.04.1996; призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з наступного дня після досягнення пенсійного віку - 18.06.2020 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 у справі №520/12095/2020 адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2816 від 08.07.2020 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву від 07.07.2020 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На виконання рішення суду, відповідач повторно розглянув заяву позивача від 07.07.2020 про призначення пенсії за віком. Рішенням від 22.01.2021 №289 повторно відмовив в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, посилаючись на ті ж самі обставини, що і у першому своєму висновку та під час розгляду справи судом. Відповідачем повторно не зараховано до пільгового стажу період роботи з 13.11.1981 по 02.04.1983, оскільки в пільговій довідці №118 від 30.07.1996 р. повинно бути посилання на Постанову Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173.

З метою підтвердження пільгового періоду роботи, позивач 28.03.2023 звернувся з заявою до відповідача з проханням надіслати запит до Виробничого об`єднання «Навоіазот», перетвореного на Відкрите акціонерне товариство «Навоіазот», з метою підтвердження пільгового стажу роботи у період з 13.11.1981 по 02.04.1983 на посаді апаратника перегонки тимчасово по четвертому розряду в цеху синильної кислоти органічного виробництва. У листі від 19.04.2023 відповідач процитував положення закону та повторно надіслав копії рішень про відмову в призначені пенсії від 08.07.2020 №2816 та від 22.01.2021 №289, відповіді по змісту звернення надано не було.

Позивач, на підтвердження наявності пільгового періоду роботи, надіслав засобами електронного зв`язку запит до ВАТ «Навоіазот» від 24.02.2023.

Відповідно до довідки від 31.03.2023 р., ВАТ «Навоіазот» підтвердило пільговий стаж позивача.

Позивач 14.04.2023 повторно звернувся до відповідача з проханням повторно розглянути заяву від 07.07.2020 щодо призначення пенсії за віком, зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 13.11.81 по 02.04.83 на підставі довідки роботодавця №118 від 30.04.96 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з наступного дня після досягнення пенсійного віку.

Відповідач листом від 03.05.2023 направив повторно копії рішень про відмову в призначені пенсії та зазначив, що після усунення недоліків, вказаних у вищезазначених рішеннях про відмову позивач має право повторно звернутися з заявою про призначення пенсії за віком згідно з ч.1 статті 26 Закону №1058, або, починаючи з 18.12.2023, позивач матиме право на призначення пенсії згідно з ч.2 статті 26 Закону №1058.

19.06.2023 позивач направив заяву з додатками щодо повторного розгляду документів позивача, зокрема щодо зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 13.11.81 по 02.04.83 на підставі довідки роботодавця №118 від 30.04.96; зарахування до страхового стажу періоди ведення підприємницької діяльності з лютого 2004 по березень 2005 включно та призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з наступного дня після досягнення пенсійного віку. До заяви додано довідку, видану 31.03.2023 №01-12/1745 ВАТ «Навоіазот», документи, які підтверджують здійснення фізичною особою підприємницької діяльності.

Відповідач листом від 14.07.2023 направив рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за результатами розгляду заяви від 19.06.2023.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №13 від 22.06.2023 відмовлено у призначенні пенсії позивачу. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 13.11.1981 - 03.04.1983 до пільгового стажу за Списком №1, оскільки в довідці №118 від 30.04.1996 невірно зазначено Постанову Кабінету Міністрів, а довідка №0112/1745 від 31.05.2023 завірена печаткою Республіка Узбекистан. Для зарахування до пільгового стажу даний період, необхідно долучити переклад довідки №01-12/1745 від 31.03.2023, завірений нотаріально.

Позивач виправив недоліки в поданих документах, та повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення йому пенсії за віком з наявними в нього документами, які підтверджують наявний достатній страховий стаж для призначення пенсії за віком, зокрема подав й нотаріально завірений переклад довідки № 01-12/1745 від 31.03.2023.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 08.08.2023 №13. В зазначеному рішенні було вказано, що страховий стаж особи становить 25 років 06 місяців 03 дні, до пільгового стажу не зараховано період роботи з 13.11.1981 по 03.04.1983, на посаді апаратника перегонки цеху №12 синильної кислоти органічного виробництва, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 31.03.2023 р. № 01-12/1745, оскільки не зазначено пункт, підпункт розділу VIII Списку №1, затвердженого постановою Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, який чинний на час роботи заявниці. Наявна інформація про державну реєстрацію на ведення підприємницької діяльності з 14.05.1998 по 29.12.2016. Страховий стаж за період ведення підприємницької діяльності обчислено протягом червня-листопада 2013 року за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплати страхових внесків.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 08.08.2023 №13, звернулася до суду першої інстанції з позовною заявою з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Приймаючи рішення часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №13 від 08.08.2023 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Окрім того, суд першої інстанції, вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог, заявлених позивачем, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-IV.

Згідно п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 №383 (далі по тексту - Порядок №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Відповідно до п.10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637.

Приписами статі 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно записів трудової книжки позивача встановлено, що ОСОБА_1 з 13.11.1981 по 02.04.1983 працювала на підприємстві Виробниче об`єднання «Навоіазот» на посаді апаратника перегонки тимчасово по четвертому розряду в цеху синильної кислоти органічного виробництва (а.с.15).

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №336/6112/16-а та від 31.10.2019 у справі №688/4170/16-а надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне тільки за відсутності трудової книжки, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має в трудовій книжці відповідні записи щодо оспорюваного періоду трудової діяльності останньої. Зазначені записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №275/615/17.

Окрім того, позивачем також було подано разом з трудовою книжкою довідку №118 від 30.04.1996 р., в якій зазначено (далі мовою оригіналу - «справка дана гр. ОСОБА_1 в том, что она работала на предприятии в цехах и производствах, предусмотренных списками №1, утвержденными постановлением Совета Министров СССР от 26.01.1991 № 10 с 13 ноября 1981 по 03 апреля 1983, раздел УПІ-1080А010, аппаратчик перегонки цеха №12 синильной кислоты органического производства с полным рабочим днем.» (а.с.19).

Колегія суддів звертає увагу, що пенсійний орган відмовлявся зараховувати стаж позивача у пільговий, оскільки в довідці №118 від 30.04.1996 р. не вірно зазначено Постанову Кабінету Міністрів.

Одночасно колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи пенсійного органу щодо неналежного посилання у довідці № 118 на Постанову Ради Міністрів СРСР, не спростовують правильності відомостей викладених у цій довідці стосовно періоду пільгового стажу та умов праці. Категорія робіт, яку ОСОБА_1 виконувала на підприємстві «Навоіазот» входить як до Списку №1, затвердженого постанову Ради Міністрів РСРС від 22.08.1956 року №1173, так і до Списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10.

Згідно п.1 розділу VIII Хімічне виробництво Списку №1, затвердженого постановою Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, далі мовою оригіналу - «рабочие и инженерно-технические работники, занятые полный рабочий день в цехах, производствах (на правах цехов) и отдельных установках нижеперечисленных производств: ...цианистых и роданистых соединений...» дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах».

Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії або у зарахуванні відповідного періоду роботи у стаж, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що пенсійний орган не здійснив дій спрямованих на підтвердження наявності пільгового стажу, у свою чергу позивач вчинив дії для підтвердження достовірності видачі довідки про підтвердження наявності трудового стажу.

Як встановлено з довідки від 31.03.2023 №01-12/1745, виданої ВАТ «Навоіазот», ОСОБА_1 працювала в АТ «Новаіазот» з 13.11.1981 по 03.04.1983 як апаратник перегонки в цеху №12 синильної кислоти (спец, виробництво) органічного виробництва. Була зайнята з повним робочим днем. Період роботи включається до Списку №1 розділ VIII, затвердженого постановами Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173. Пільговий стаж підтверджено (а.с.53).

При цьому, незазначення у довідці підпункт розділу УІІІ Списку №1, затвердженого постановою Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 не спростовує істинності відомостей викладених у довідці стосовно періоду пільгового стажу та умов праці.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Вищевказана позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Окрім того, згідно правої позиції Верховного Суду, викладеною в постанові №687/975/17 від 21.02.2018 на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що приймаючи оспорюване рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №13 від 08.08.2023, зокрема, в частині незарахування періоду роботи позивача з 13.11.1981 по 03.04.1983, на посаді апаратника перегонки цеху №12 синильної кислоти органічного виробництва, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 31.03.2023 р. № 01-12/1745, оскільки не зазначено пункт, підпункт розділу VIII Списку №1, затвердженого постановою Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській областідіяло не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Стосовно спірного питання зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з 14.05.1998 по 29.12.2016 ОСОБА_1 була зареєстрована у якості фізичної особи - підприємця, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 у справі №520/12095/2020 (набрало законної сили 11.01.2021) встановлено, що згідно свідоцтва платника єдиного податку серії Б №332839 позивач, як фізична особа підприємець, перебувала на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку, до 2010 року позивач сплачувала єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а з 2010 року окремо сплачувала ЄСВ до Пенсійного фонду України, що підтверджується квитанціями.

Згідно довідки розрахунку трудового стажу позивача, зараховано періоди здійснення підприємницької діяльності до 31.12.2003 та з 01.06.2013 по 30.11.2013.

З розрахунку страхового стажу позивача виключено період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.05.2013, з підстав того, що згідно даних відділу персоніфікованого обліку сплата страхових внесків (єдиного внеску) відсутня.

Відповідно до п.п.1 п.3-1 розділу XV Перехідні положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже, законодавством України передбачено зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб-підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Колегія суддів враховує, що позивачем з метою додаткового зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності з 01 лютого 2004 по 31 березня 2005 разом із заявами від 19.06.2023 та 31.07.2023 надав копії наступних документів:

- розрахунку суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за лютий місяць 2004;

- розрахунку суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за березень місяць 2004;

- квитанцію про сплату до Пенсійного фонду Фрунзенського району страхових внесків за лютий, березень 2004;

- розрахунок суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за травень 2004;

- квитанцію про сплату до Пенсійного фонду Фрунзенського району страхових внесків за квітень, травень, червень 2004;

- розрахунок суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за червень 2004;

- розрахунок суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за липень 2004;

- квитанцію про сплату до Пенсійного фонду Фрунзенського району страхових внесків за липень, серпень, вересень 2004;

- розрахунок суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за вересень 2004;

- розрахунок суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за жовтень 2004;

- розрахунок суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за листопад 2004;

- розрахунок суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за грудень 2004;

- квитанцію про сплату до Пенсійного фонду Фрунзенського району страхових внесків за жовтень, листопад, грудень 2004;

- розрахунок суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за січень 2005;

- квитанцію про сплату до Пенсійного фонду Фрунзенського району страхових внесків за січень, лютий, березень 2005;

Отже, здійснюючи підприємницьку діяльність у період з 01.02.2004 по 31.03.2005 позивач сплачував у Пенсійний фонд страхові внески.

Відсутність в системі персоніфікованого обліку відомостей про позивача за період здійснення ним підприємницької діяльності з 01 лютого 2004 по 31 березня 2005, за умови сплати страхових внесків, не може бути підставою для не зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем було підтверджено періоди підприємницької діяльності, які підлягають включенню до страхового стажу.

Згідно ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у відповідній редакції)право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у відповідній редакції) право на пенсію за віком мають жінки, які народились з 01 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року після досягнення 59 років 6 місяців та за наявності страхового стажу не менше 27 років.

Приписами ч.3 ст.24 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у відповідній редакції) за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Колегія суддів враховує, що датою народження ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На момент первісного звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії 07.07.2020, вік позивача складав 59 років 6 місяців.

Згідно матеріалів справи, підтверджений пенсійним органами страховий стаж ОСОБА_1 становить 25 років 06 місяців 03 дні.

Оскільки з наданих позивачем документів вбачається наявний пільговий стаж роботи з 13.11.1981 по 02.04.1983, який відповідно до ч.3 ст.24 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у відповідній редакції) є підставою для додаткового зарахування до страхового стажу 1 року, а також підтверджено період підприємницької діяльності з 01 лютого 2004 року по 31 березня 2005 року (1 рік, 1 місяць, 27 днів), то стаж ОСОБА_1 становить 27 років 7 місяців 30 днів, що є достатнім для призначення їй пенсії за віком.

Відтак, враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №13 від 08.08.2023, яким було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Колегія суддів враховує, що позивач подавав заяви про призначення пенсії за місцем проживання та перебування на обліку, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Оскільки вищенаведене рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №13 від 08.08.2023 є таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області) не було оскаржено рішення суду першої інстанції в наведеній вище частині.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції згідно ст.308 КАС України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача (Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області), а відтак не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Позивачем не було оскаржено в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в цій частині.

Колегія суддів надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги зазначає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки ґрунтуються на неправильному трактуванні фактичних обставин справи та норм матеріального права, що регулюють спірні відносини.

Відтак, відсутні правові підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи приписи ч.5 ст.242 КАС України, у даній справі враховуються висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції у даному рішенні (постанові) вище.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області), не було доведено (доказано) правомірності власного рішення, яке є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 у справі №520/27376/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський