Справа № 500/8079/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Справа № 500/8079/23

07 березня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Ярмуся В.Д.

представника відповідача Левківа П.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168 від 28.02.2022;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення премію за квітень 2022 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" № 168 від 28.02.2022, за період з 01.03.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 17.05.2022 (включно) в розрахунку до 100000,00 грн. на місяць.

Ухвалою суду від 25.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання.

26.02.2024 Військовою частиною НОМЕР_1 подано клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки позовна заява подана до суду 15.12.2023, тобто з пропуском строку звернення до суду, передбаченого ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

В обгрунтування вказаного клопотання зазначено, що позивачем долучена відповідь Військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 за вих. №6281, яка містить довідку про грошове забезпечення солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 за період з січня 2022 року по липень 2022 року, у якій міститься інформація щодо розміру виплати премії за квітень 2022 року та додаткової винагороди за березень, квітень, травень 2022 року. Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2022 за №186, солдат ОСОБА_1 31.07.2022 вибув до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби. Даним наказом командира Військової частини НОМЕР_1 проведені всі належні солдату ОСОБА_1 виплати, зокрема щомісячну премію, грошову допомогу на оздоровлення, додаткову грошову винагороду, тощо. Матеріали справи не містять доказів оскарження виплати грошового забезпечення позивача та/або наказів командира Військової частини НОМЕР_1 , а відтак станом на момент прийняття наказу про виключення із списків Військової частини НОМЕР_1 (31.07.2022) солдат ОСОБА_1 погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

На думку відповідача, наведене вище свідчить про те, що позивачу було відомо про порушення його прав, як мінімум 31.07.2022 з моменту вибуття для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 , або що найпізніше 28.10.2022, з моменту отримання відповіді на адвокатський запит із довідкою про виплачене йому грошове забезпечення. Зауважує, що позивач користувався належною та кваліфікованою правовою допомогою, як мінімум з 09.09.2022 про, що свідчить відповідний адвокатський запит адвоката Ярмусь В.Д. від 09.09.2022 за вих. №09/09-П (який представляє інтереси позивача у даній справі). Таким чином, позивач не був позбавлений можливості скористатись належною та професійною правовою допомогою.

Позивачем подано заперечення проти клопотання про залишення позову без розгляду та заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оскільки позивач протягом 2022-2023 років був військовослужбовцем, проходив військову службу за контрактом, з 24.02.22 по 18.05.2022 перебував у службовому відрядженні та 24.09.2022 отримав поранення. З 24.09.2022 позивач і по даний час перебуває на лікуванні. В зв`язку з отриманим пораненням позивач отримав інвалідність та на підставі рішення ВЛК був визнаний не придатним до військової служби та звільнений в запас на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 №151 від 13.06.2023. Вказані обставини, на переконання позивача, є поважними підставами для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Після звільнення і по даний час позивач проходить реабілітацію та лікування щодо часткового відновлення функцій правої руки, що у унеможливлювало провести зустріч з адвокатом та відповідно звернутись до суду. З приводу посилання відповідача на наявність адвоката для захисту прав та інтересів, звертає увагу на те, що адвокат Ярмусь В.Д. надає юридичні послуги, а до суду звертається виключно в інтересах фізичних та юридичних осіб після погодження в даному випадку з позивачем, а не в момент одержання інформації від відповідача.

Відповідачем подано заперечення щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, оскільки Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" викладено ст.233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) в новій редакції, відповідно до якої із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Зауважує, що редакція ст.233 КЗпП України, яка раніше не обмежувала строк звернення до суду з питань оплати праці, втратила чинність з 19.07.2022. Також звертає увагу на відміну 30.06.2023 карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.06.2023 №151, солдат ОСОБА_1 13.06.2023 звільнений у відставку за станом здоров`я. Щодо долученої копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №12187-1062 з якої видно, що позивач проходив лікування з 04.08.2023 по 29.08.2023, то вона , жодним чином не підтверджує поважності пропуску, адже без пояснення залишається, яка непереборна сила заважала позивачу звернутись за захистом своїх прав в період після звільнення з військової служби та госпіталізацією, тим більше за умови наявності представника (адвоката). Більше того, після 29.08.2023 жодних доказів на підтвердження неможливості звернутись до суду ні позивачем, ні його представником надані не були. Зокрема 12.04.2023 ОСОБА_1 видані довіреності на представництво власних інтересів адвокатом Ярмусь В.Д., а також подано адвокатський запит адвоката від 09.09.2022 за вих. №09/09-П інтересах до Військової частини НОМЕР_1 . Також наголошує на тому, що позивач під час судового засідання 28.02.2024, особисто визнав факт того, що йому було відомо про невиплату додаткової винагороди ще літом 2022, і з цього приводу звернувся за правовою допомогою до адвоката Ярмусь В.Д..

В додаткових поясненнях позивач наголосив на поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, посилаючись на те, що ОСОБА_1 проходив військової служби за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 . 24.09.2022 під час виконання бойового завдання ОСОБА_1 отримав поранення мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове поранення, відкритий вогнепальний перелом правої плечової кістки у верхній третині зі зміщенням, пошкодження нервово-судинного пучка, вогнепальне осколкове поранення верхньої третини правового стегна, що підтверджується довідкою про обставини поранення №1084 від 27.01.2023. В період з 24.09.2022 позивач і по даний час перебуває на лікуванні в зв`язку з отриманим пораненням, права рука не виконує свої функції. Після звільнення 12.07.2023 Тернопільським обласним центром медикосоціальних експертиз встановлено позивачу індивідуальну програму реабілітації інваліда №704, яка триває в 2023 році та в 2024 році. Позивач на протязі 2023 проходив стаціонарні курси лікування в КНП ЛОР Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю. Липи, в період з 09.05.2023 - 18.05.2023 (підтверджується випискою №1848), в період з 19.05.2023 - 09.06.2023 (підтверджується випискою №10032), в період з 04.08.2023 - 29.08.2023 (підтверджується випискою №12187-1062). Сам ж факт надання правової допомоги адвокатом позивачу не може свідчити про видужування ОСОБА_1 та відновлення нормального існування та функції організму людини, який був до отриманого поранення позивача, а також наданий час невідновлено здоров`я позивача.

В судовому засідання позивач, представник позивача просили заяву про залишення позову без розгляду залишити без задоволення, визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити його.

Представник відповідача просив залишити позов без розгляду, оскільки поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, ознайомившись із викладеними відповідачем доводами щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, надавши оцінку запереченням позивача, суд, при вирішенні питання щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду, враховує наступне.

У відповідності до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому, положення ст.122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебували на публічній (військовій) службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці при визначенні її розміру. Такі правовідносини регулюються положеннями ст.233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15.10.2013 №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення ч.2 ст.233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст.1, 12 Закону України "Про оплату праці" необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України від 01.07.2022 № 2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю. Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Так, вищезазначеним Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX ч.1, 2 ст.233 КЗпП України було викладено у наступній редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)."

Таким чином, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Закон України від 01.07.2022 № 2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі.

Отже, цей Закон містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, зокрема з 19.07.2022.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, ч.1 ст.58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відтак зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

Таким чином, правила обчислення строку звернення до суду працівника про стягнення належної йому заробітної плати визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

З огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про поширення дії ч.1 ст.233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Отже, до спірних правовідносин щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення за квітень 2022 року та додаткової винагороди за період з 01.03.2022 по 18.05.2022 застосуванню підлягають норми ч.2 ст.233 КЗпП України в редакції, чинній до 19.07.2022, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 27.04.2023 у справі №420/14777/22, від 28.09.2023 у справі №140/2168/23.

За таких умов суд дійшов висновку, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин положення ч.2 ст.233 КЗпП України в редакції, чинній з 19.07.2022.

При цьому, слід врахувати, що п.1 глави XIX "Прикінцеві положення " КЗпП України передбачає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, з 01.07.2023 строк звернення до суду із позовом про виплату заробітної плати регламентується ст.233 КЗпП України і складає три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Причину звернення до суду з цим позовом 15.12.2023 позивачем мотивовано, тим що ОСОБА_1 проходив військової служби за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .

24.09.2022 під час виконання бойового завдання ОСОБА_1 отримав поранення - мінно-вибухову травму, вогнепальне осколкове поранення, відкритий вогнепальний перелом правої плечової кістки у верхній третині зі зміщенням, пошкодження нервово-судинного пучка, вогнепальне осколкове поранення верхньої третини правового стегна, що підтверджується довідкою про обставини поранення №1084 від 27.01.2023.

Позивач на протязі 2023 проходив стаціонарні курси лікування в КНП ЛОР Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю. Липи, в період з 09.05.2023 - 18.05.2023 (підтверджується випискою №1848), в період з 19.05.2023 - 09.06.2023 (підтверджується випискою №10032), в період з 04.08.2023 - 29.08.2023 (підтверджується випискою №12187-1062).

Після звільнення 12.07.2023 Тернопільським обласним центром медикосоціальних експертиз встановлено позивачу індивідуальну програму реабілітації інваліда №704, яка триває в 2023 році та в 2024 році.

Питання щодо поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема у постановах від 04.04.2023 у справі № 140/1487/22, від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18, від 23.12.2022 у справі № 760/5369/19, від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22, від 02.06.2022 у справі у №757/30991/18-а.

Так, у вищевказаних постановах Верховний Суд зауважив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Повертаючись до обставин цієї справи необхідно зазначити, що наведені позивачем в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду обставини могли унеможливити дотримання такого строку з огляду на наведення ним конкретних фактів, як саме введення воєнного стану, мобілізація останнього до лав Збройних Сил України з 23.03.2022 та перебування на військовій службі станом на день звернення до суду. Зазначені обставини об`єктивно могли вплинути на пропуск такого строку.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 також вважав за необхідне зазначити, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст.55, 124, 129 Конституції України, ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд вважає, що у своїй сукупності обставини в рамках спірних правовідносин не можуть не свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду через об`єктивні перешкоди, які не залежали від волі позивача.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги надані докази, а також з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, гарантування права на судовий захист, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду з позовом поважними та поновити його, а клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.120, 122, 123, 241, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити його.

Відмовити у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Оскарження ухвали окремо від рішення суду не допускається. Заперечення на ухвалу може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 11 березня 2024 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.