Справа № 120/542/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 р. Справа № 120/542/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

15.01.2024 поштою до суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 12.12.2023 посадовими особами відповідача складено акт № АР000605 про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Відповідно до цього акту проведено перевірку транспортного засобу "Богдан А-09202", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та виявлено порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки схем маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду. В подальшому на підставі вказаного акту Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби з безпеки на транспорті винесено постанову № ПШ001178 від 27.12.2023, якою на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн.

Позивач зазначає, що здійснював оформлення тимчасового реєстраційного талону НОМЕР_2 на транспортний засіб "Богдан А-09202" з метою внесення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як засоби провадження господарської діяльності ліцензіата. Разом з тим власником транспортного засобу, яким керував водій ОСОБА_2 , є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Більше того, хоча і на транспортний засіб був оформлений реєстраційний талон, але він по факту не був переданий позивачеві його власником, оскільки була відсутня потреба в цьому.

Відтак позивач з оскаржуваною постановою не погоджується та вважає її протиправною і такою, яку потрібно скасувати.

Ухвалою суду від 16.01.2024 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 19.01.2024 відкрито провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

05.02.2024 поштою до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки спеціальних документів. Відсутність на момент проведення рейдової перевірки обов`язкових документів, а саме схеми руху, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, визначених положеннями Закону № 2344-ІІІ та Порядку № 1567, знайшло своє відображення в акті від 12.12.2023 № АР000605, за що до позивача були застосвані адміністративно-господарські санкції.

Відповідач завертає увагу на те, що водій ОСОБА_2 надав до перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія, тимчасовий реєстраційний талон на ім`я позивача, поліс страхування транспортного засобу, страхувальником якого виступає позивач.

Водночас, на думку відповідача, важливим в межах розгляду цієї справи є встановлений факт наявності тимчасового реєстраційного талону, що підтверджує законність використання транспортного засобу ФОП ОСОБА_1 та свідчить про те, що саме позивач є автомобільним перевізником.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив таке.

12.12.2023 працівниками Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено перевірку транспортного засобу марки "Богдан А-09202", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу "Богдан А-09202" (автобус), реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 .

При цьому у матеріалах справи міститься тимчасовий реєстраційним талоном серії НОМЕР_2, виданий ФОП ОСОБА_1 на транспортний засіб "Богдан А-09202", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільний транспортом № АР 000605 від 12.12.2023 зафіксовано, що під час перевірки виявлено порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки схем маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду.

14.12.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області складено повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, який призначено на 27.12.2023. Повідомлення адресоване ФОП ОСОБА_1

25.12.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області прийнято постанову № ПШ 001178, якою за порушення вимог ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 грн, згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 вказаного Закону.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344-ІІІ) цей закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі - Положення № 103).

Відповідно до п. 1 Положення № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з пп. 1 п. 4 Положення № 103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

За приписами пункту 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Підпунктами 2, 54, 58, 62 пункту 5 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі Порядок - № 1567).

Відповідно до пунктів 2-4 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю, у тому числі шляхом проведення рейдових перевірок.

Відповідно до статті 1 Закону № 2344-III: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів і вантажів між населеними пунктами, розташованими на території однієї держави; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів та/чи вантажів територією України без перетину державного кордону України; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно з п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);

- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним таксометром;

- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

- додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (п. 20 Порядку № 1567).

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку № 1567.

Згідно з п. 22 Порядку № 1567 у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

В силу вимог статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Відповідно до ст. 39 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 40 Закону № 2344-III водій автобуса зобов`язаний мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством.

Отже, вимогами статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачений обов`язок водія, у разі здійснення регулярних пасажирських перевезень, мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Відсутність у перевізника або незабезпечення водія автобуса переліченими документами, є підставою для застосування до перевізника штрафних санкцій відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.

Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 № 278 (далі - Порядок № 278), встановлює вимоги до паспортів автобусних маршрутів регулярних та регулярних спеціальних перевезень, процедуру розроблення, погодження та затвердження таких паспортів.

Згідно з п. 1.3 Порядку № 278 автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.

Схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та працівникам уповноважених підрозділів Національної поліції України (п. 1.4 Порядку № 278).

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 278 паспорт маршруту, окрім іншого, включає: схему маршруту; копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів; таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень).

Судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувала відсутність у водія на момент проведення перевірки схеми маршруту, розкладу руху та таблиці вартості проїзду. Ця обставина є безспірною, оскільки ніким із сторін не заперечується.

Разом з тим, на думку позивача, у спірній ситуації він не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а відтак відповідач безпідставно застосував до нього адміністративно-господарський штраф.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону № 2344-III автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 № 379 затверджено Інструкцію про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, яку 27.01.2011 зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 123/18861 (далі - Інструкція № 379).

Розділом 6 цієї Інструкції визначено порядок видачі тимчасових реєстраційних талонів на транспортні засоби.

Відповідно до пункту 6.3 розділу 6 Інструкції № 379, якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Тобто, тимчасовий реєстраційний талон - це документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах.

Верховний Суд у постанові від 20.12.2018 у справі № 804/8740/16 зазначив, що наведені положення пункту 6.3 Інструкції № 379 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, але його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом № 2344-ІІІ.

Таким чином, у разі перебування транспортного засобу у користуванні інших осіб, обов`язковим для автомобільного перевізника документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Судом встановлено, що відповідно до наданої відповідачем копії свідоцтв свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником транспортного засобу "Богдан А-09202" (автобус), реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 .

Разом з тим у матеріалах справи міститься тимчасовим реєстраційним талоном серії НОМЕР_2 , виданий на ім`я ФОП ОСОБА_1 на транспортний засіб "Богдан А-09202" (автобус), реєстраційний номер НОМЕР_1 , строком дії до 06.01.2025, який був наданий водієм під час перевірки вказаного транспортного засобу.

З наведеного висновується, що з метою користування (розпорядження) транспортним засобом "Богдан А-09202" (автобус), реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивач пройшов процедуру отримання тимчасового реєстраційного талону, яка визначена Інструкцією № 379.

Крім того, суд додатково звертає увагу на те, що в індивідуальній контрольній книжці водія ОСОБА_2 перевізником зазначено саме ОСОБА_1 .

Також з наданих контролюючому органу документів, а саме полісу страхування на вказаний транспортний засіб, страхувальником виступає позивач.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи позивача про те, що у даному випадку він не є автомобільним перевізником і його безпідставно притягнуто до відповідальності за вчинене порушення законодавства про автомобільний транспорт.

За встановлених обставин оскаржувану постанову суд вважає такою, що була прийнята відповідачем обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України.

Перевіривши ключові доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 належить відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, позивач немає права на відшкодування будь-яких понесених у цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (, службова адреса: вул. Василя Порика, 29, м. Вінниця, 21021).

Повне судове рішення складено 11.03.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович