Справа № 420/19493/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» (; адреса: вул. Чорноморського Козацтва, буд. 40, м. Одеса, 65003) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана поштою 25.07.2023 року) до Міністерства охорони здоров`я України, Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», в якій представник позивача просить суд:

розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін;

визнати протиправними дії Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», що виявилися у встановленні ступеню втрати професійної працездатності 10%;

зобов`язати Комунальну установу «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» встановити 3 групу інвалідності та визначити ступінь втрати професійної працездатності - не менше 30%;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 07.08.2023 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності подання суду уточненої позовної заяви із приведеними у відповідність до п.4 ч.5 ст.160 та ст.5 КАС України позовними вимогами (у трьох екземплярах) до суб`єктів владних повноважень, заявлених у позовній заяві; встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 7 днів з дня вручення копії ухвали.

15.08.2023 року на електронну адресу суду надійшов уточнений адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому відповідачем зазначена Комунальна установа «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи». Представник позивача просить суд:

розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін;

визнати протиправними дії Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», що виявилися у встановленні ступеню втрати професійної працездатності 10%;

зобов`язати Комунальну установу «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», встановити 3 групу інвалідності та визначити ступінь втрати професійної працездатності - не менше 30%;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати.

Ухвалою суду від 21.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України, при цьому відхилено клопотання представника позивача про розгляд справи з повідомленням сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 та 02.03.2022 року приблизно о 11:00 отримав вогнепальне осколкове поранення лівої кисті та правого стегна під час бойових дій в Запорізькій області біля населеного пункту Василівка.

22 лютого 2023 року відповідачем за результатами медичного огляду ОСОБА_1 визначено ступінь втрати його професійної працездатності 10%, що, на думку позивача, є протиправним, оскільки за наявних медичних показань втрата ступеня працездатності становить 30% і це є підставою для встановлення позивачу інвалідності 3-ї групи.

Враховуючи те, що висновок відповідача в частині визначення ступеня втрати працездатності не відповідає дійсним обставинам, позивач звернувся до суду із даним позовом та наполягає на необхідності встановлення йому третьої групи інвалідності за рішенням суду.

Відповідач з позовом не погодився та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з тих міркувань, що під час медичного огляду позивача були ретельно дослідженні медичні документи ОСОБА_1 та встановлено відсутність підстав для встановлення позивачу групі інвалідності, оскільки ступінь втрати працездатності у даному випадку становить лише 10%.

Представник відповідача стверджує, що згідно вимог чинного законодавства підставою для встановлення ІІІ групи інвалідності є стійкі помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги та соціального захисту.

При цьому, відповідач вважає, що позивачу ступінь втрати працездатності у 10% було встановлено на підставі п. 9.4.5.1 Таблиці 9 Критеріїв встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків.

Окрему увагу відповідач звертає на те, що довідка військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 06.04.2023 року № 548/1931, якою визначено, що поранення тяжке, позивачем під час огляду в ОблМСЕК № 1 КУ ООЦМСЕ не надавалась, бо вона тоді ще не існувала взагалі.

Інших процесуальних заяв по суті спору, які визначені статтею 159 КАС України від сторін до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України за № 149 від 30 січня 2023 року матрос ОСОБА_1 в період з 24.02.2022 року по 02.03.2022 року, з 05.08.2022 року по 20.10.2022 року, з 04.11.2022 року по 30.01.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в м. Миколаєві Миколаївської області, м. Херсон Херсонської області, м. Покровськ Донецької області.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України за № 744 від 01.10.2022 року матрос ОСОБА_1 02 березня 2022 року одержав наскрізне вогнепальне поранення лівої кісті, відкритий вогнепальний перелом четвертої та п`ястних кісток лівої кисті з наявністю металоконструкції при виконанні завдання на трасі Запоріжжя - Мелітополь, при зіткненні з противником внаслідок вогневого ураження по правому флангу підрозділу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 зі стрілецької зброї. Вогнем з танків та БТР противника було нанесено ураження, що і призвело до поранення матроса ОСОБА_1 .

Травмування матроса ОСОБА_1 настало під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом Батьківщини.

31 січня 2023 року Військовою частиною НОМЕР_2 Міністерства оборони України видано матросу ОСОБА_1 направлення №45 для визначення відсотку втрати працездатності або втрати здоров`я та визначення причинного зв`язку втрати працездатності у зв`язку із отриманим пораненням.

Діагноз: консолідуючі вогнепальні поранення (02.03.2022), 4,5 п`ясних кісток лівої кисті з наявністю металоконструкції (операція 09.03.2022 року). Постмобілізаційна контрактура лівого зап`ясткового суглобу з тимчасовим порушенням функції.

17 лютого 2023 року ОСОБА_1 було видано направлення на медико-соціально-експертну комісію №90, у якому зокрема зазначено, що згідно довідки № 744 від 01.10.2022 року отримано наскрізне вогнепальне поранення лівої кісті, відкритий вогнепальний перелом четвертої та п`ястних кісток лівої кисті.

В акті огляду медико-соціальної експертної комісії від 22 лютого 2023 року за формою № 157/о зазначено, що ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках становить 10% (п. 31.1).

Згідно довідки КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках №057308 від 22 лютого 2023 року, виданої відповідачем ОСОБА_1 , встановлено ступінь втрати професійної працездатності у 10% (поранення пов`язане із захистом Батьківщини).

Не погоджуючись із висновком КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» в частині визначення ступеня втрати позивачем працездатності, та, відповідно, невстановлення третьої групи інвалідності, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі -Закон № 875-XII, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 2 Закону № 875-XII передбачено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 875-XII, інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону № 875-XII, громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон № 2961-IV, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Абзацом четвертим частиною першою статті 1 Закону № 2961-IV встановлено, що інвалідність - це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності (абзац восьмий частини першої статті 1 Закону № 2961-IV).

Частинами першою та другою статті 7 Закону № 2961-IV встановлено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.

Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу "особа з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю" у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані.

Частиною восьмою статті 7 Закону № 2961-IV передбачено, що медико-соціальні експертні комісії визначають:

групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності;

види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою особи з інвалідністю (крім випадків, коли особу з інвалідністю визнано недієздатною);

причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;

ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;

ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина дванадцята статті 7 Закону № 2961-IV).

Положення про медико-соціальну експертизу (далі Положення про МСЕ) та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі Порядок) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317.

Пунктами 3, 4 Положення про медико-соціальну експертизу передбачено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до п.10 Положення про медико-соціальну експертизу,залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Приписами п. 15 Положення про медико-соціальну експертизу передбачено, що комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Згідно з пунктом 17 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з п. 19 Положення про медико-соціальну експертизу, комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Пунктом 20 Положення про медико-соціальну експертизу передбачено, що комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

У той же час, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями встановлені Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 26 Порядку особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Причинами інвалідності, зокрема, є: захворювання: отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях.

За змістом пункту 27 Порядку підставами для встановлення:

I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі;

II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі;

III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Пунктом 1.4 Інструкції про встановлення груп інвалідності (далі - Інструкція № 561) визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції № 561 при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Пунктом 2.2. Розділу ІІ Інструкції №561 визначено, що критеріями життєдіяльності людини є здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.

В пункті 3.1, 3.3 та 3.4 розділу ІІІ Інструкції №561 зазначений перелік захворювань, за наявності яких встановлюється І, ІІ та ІІІ група інвалідності відповідно.

Наказом МОЗ України від 05.06.2012 №420 «Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків» (далі Наказ № 420) унормовано градацію наслідків травм та професійних захворювань і форми їх прояву щодо систем органів людини відсоткам втрати професійної працездатності.

Відповідно до п. 2.1. Розділу ІІ Наказу № 420 ступінь втрати професійної працездатності у відсотках встановлюється, виходячи з наслідків ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання з урахуванням професійних здібностей, що є у потерпілого, клініко-функціональних можливостей і важливих професійних якостей, які дозволяють продовжувати виконання роботи за попередньою професією до нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання. Враховуються зниження кваліфікації, зменшення обсягу виконуваної роботи та важкість праці в звичайних, спеціально створених виробничих або інших умовах, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється в межах від 5 до 100 відсотків.

Пунктом 2.2. Наказу № 420 визначено, що основним принципом експертизи професійної працездатності потерпілого є сукупний аналіз таких критеріїв:

клініко-функціональних;

характеру професійної діяльності (кваліфікації, якості і обсягу праці, здатності до його виконання);

виду і ступеня обмеження життєдіяльності.

Клініко-функціональні критерії включають: характер і важкість травми, професійного захворювання; особливості перебігу патологічного процесу, зумовленого нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням (регресуючий, прогресуючий, стабільний); характер (вид) порушень функцій організму; ступінь порушень функцій організму (значно виражений, виражений, помірний, легкий); клінічний і реабілітаційний прогнози; професійні здібності; клініко-трудовий прогноз.

При визначенні ступеня втрати професійної працездатності у відсотках враховуються такі професійні чинники: здатність потерпілого після нещасного випадку на виробництві або виникнення професійного захворювання виконувати роботу в повному обсязі за попередньою професією, роботою, під час якої стався нещасний випадок або встановлено професійне захворювання (до нещасного випадку або професійного захворювання), чи іншою рівноцінною їй за кваліфікацією.

При втраті основної або іншої рівноцінної їй за кваліфікацією раніше освоєної професії визначається можливість використання залишкової професійної працездатності на іншій роботі нижчої кваліфікації в звичайних, спеціально створених виробничих або інших умовах праці.

При визначенні ступеня втрати професійної працездатності у відсотках враховується вираженість порушень функцій організму потерпілого, що призводять до обмеження здатності до трудової діяльності та інших категорій життєдіяльності.

За змістом пункту 2.3. Наказу № 420 група інвалідності при наслідках виробничої травми та професійному захворюванні встановлюється залежно від видів порушення функцій організму людини, критеріїв життєдіяльності відповідно до Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561.

Виходячи з аналізу зазначених вище норм чинного законодавства, рішення МСЕК про встановлення групи інвалідності приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії. Відомості про прийняте рішення вноситься до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Отже, рішення МСЕК про встановлення інвалідності та її групи відображається саме в акті огляду особи, оформлення такого рішення окремим документом законодавство не передбачає.

У позовній заяві зазначено про те, що ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 має становити 30%, а тому, на думку заявника, зазначені обставини доводять про наявність правових підстав для встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності.

Отже, спір виник у зв`язку із незгодою позивача із висновком МСЕК щодо не встановлення йому групи інвалідності, а встановлення втрати ступеню професійної працездатності у розмірі 10%.

З цього приводу, суд зазначає, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

В разі незгоди з висновком Комісії рішення МСЕК його можна оскаржити до ДЗ Центральної МСЕК МОЗ України на підставі пункту 13 Положення про медико-соціальну експертизу.

У спірних правовідносинах, Комісією було дотримано процедуру прийняття рішення МСЕК, проведено вивчення та аналіз наявних документів, поданих заявником, та складено акт огляду від 22.02.2023 року та видана довідка про встановлення відсотків втрати працездатності серії 12 ААА №057308.

Таке рішення на думку фахівців Одеської обласної медико-соціальної експертної комісії №1 Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» вмотивоване тим, що на момент огляду захворювання (наслідки травми) ОСОБА_1 , не призвели до такого ступеню порушення функцій організму та обмеження життєдіяльності, за наслідками яких позивачу могла би бути встановлена будь-яка з груп інвалідності, у відповідності до вимог наказу МОЗ України від 05.06.2012р. №420, Положення про медико-соціальну експертизу, Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. №1317 та Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 року № 561.

Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, які б засвідчували недоліки у реалізації Комісією повноважень під час складання вказаних документів, а позивач при зверненні до суду із даним позовом не наводить та не надає докази щодо порушення відповідачем процедури проведення медичного огляду, які б могли вплинути на кінцевий висновок щодо ступеня втрати позивачем працездатності.

Також суд враховує, що доказів оскарження заявником рішення МСЕК до ДЗ Центральної МСЕК МОЗ України матеріали справи не містять та судом не встановлено, що при прийнятті оскаржуваного рішення Комісією не було враховано документи, які були у наявності в позивача.

При цьому, посилання позивача на довідку військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 06.04.2023 року № 548/1931, якою визначено, що поранення, отримане позивачем, тяжке, суд відхиляє, оскільки такий медичний документ у часі було видано пізніше та вже після прийняття відповідачем відповідного рішення.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються правильність рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, в постановах від 12 жовтня 2021 року у справі № 280/4820/19, від 17 березня 2020 року у справі № 240/7133/19, від 25 вересня 2018 року у справі № 804/800/16 та від 26 вересня 2018 року у справі № 817/820/16, від 30 листопада 2020 року в справі № 200/14695/19-а.

З огляду на викладене, визначення конкретного ступеню розладу функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності людини як критеріїв встановлення інвалідності є дискреційними повноваженнями МСЕК, суд не вправі втручатися у такі повноваження відповідача та висловлювати власні судження у питаннях, що виходять за межі його компетенції.

У спірних правовідносинах в межах дотримання процедури прийняття оскаржуваних рішень на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, судом порушень не встановлено та позивачем в підставах позову про це не зазначається.

Разом із тим, суд звертає увагу позивача, що він не позбавлений права повторно пройти медичне обстеження на предмет встановлення ступеня втрати працездатності з урахуванням довідки військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 06.04.2023 року №548/1931.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності свого рішення не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторони довести суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що поданий позов є необґрунтованим, тому у його задоволенні слід відмовити повністю.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, суд залишає понесені судові витрати зі сплати судового збору на позивачеві.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» (; адреса: вул. Чорноморського Козацтва, буд. 40, м. Одеса, 65003) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.