Справа № 380/30538/23
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

11 березня 2024 рокусправа № 380/30538/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави до Буської міської ради Золочівського району Львівської області про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави до Буської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльність Буської міської ради Золочівського району Львівської області що полягає у невжитті заходів з метою розгляду питання про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна - водонапірних веж «Рожновського» у с. Новий Милятин, с. Старий Милятин, с. Ріпнів, с. Гутисько- Тур`янське, с. Баймаки Золочівського району Львівської області на пленарному засіданні Буської міської ради відповідно до вимог п.51 ч.І ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; зобов`язання Буської міської ради Золочівського району Львівської області розглянути з прийняттям на черговій сесії (пленарному засіданні) рішення про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна - водонапірних веж «Рожновського» у с. Новий Милятин, с. Старий Милятин, с. Ріпнів, с. Гутисько- Тур`янське, с. Баймаки Золочівського району Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на території Буської міської ради Золочівського району наявні 6 водонапірних башт Рожновського, які не перебувають у державній, комунальній чи приватній власності, а саме: водонапірна башта у с. Новий Милятин по вул. Заводській; водонапірна башта у с. Новий Милятин по вул. Молодіжній; водонапірна башта у с. Старий Милятин по вул. І.Франка; водонапірна башта у с. Ріпнів по вул. Новій; водонапірна башта у с. Гутисько-Тур`янське, водонапірна башта у с. Баймаки. Вказані водонапірні башти розташовані на земельних ділянках комунальної власності. Відповідно до наданої Буською міською радою інформації за №995 від 27.04.2023 вбачається, що водонапірні башти у с. Новий Милятин, с. Старий Милятин, с. Ріпнів збудовані колгоспом «Вільна Україна», у с. Гутисько-Тур`янське збудована колгоспом «Зірка», у с. Баймаки збудована колгоспом «Імені Щорса», рік будівництва таких не відомий, дані про балансоутримувачів цих водонапірних башт, а також дані про стан зносу відсутні. При цьому, Буською міською радою встановлено, що водонапірні башти у с. Новий Милятин, с. Старий Милятин, с. Ріпнів, с. Гутисько-Тур`янське забезпечують водопостачанням населення, а водонапірна башта у с. Баймаки не використовується. У 2022 році та поточному періоді 2023 року міською радою рішення щодо безоплатного прийняття в комунальну власність вказаних водонапірних башт Рожновського, розташованих на території Буської міської ради, та передачу їх на баланс (оперативне управління) комунальних підприємств не приймалися. Оформлення права комунальної власності на водонапірні башти Рожновського за вказаними адресами не проводилося. Рішенням сесії Буської міської ради №90 від 08.04.2021 затверджено рішення виконкому Буської міської ради від 25.03.2021 №33 «Про затвердження передавальних актів щодо прийняття майна, активів та зобов`язань юридичних осіб - органів місцевого самоврядування». Незважаючи на те, що підстава для набуття права комунальної власності на вказані об`єкти нерухомого майна у Буської міської ради виникла ще 10.12.2020, тобто більше 2 років 10 місяців тому, міською радою досі не вжито вичерпних заходів до реєстрації права комунальної власності, що свідчить про протиправну бездіяльність органу місцевого самоврядування та в сукупності створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеним нерухомим майном, ризики безпідставного вибуття останнього з власності територіальної громади, інтереси якої представляє міська рада, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав громади, та тим самим порушує законодавчо встановлений порядок набуття й подальшої реалізації права власності та, відповідно, інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною майна територіальної громади, що є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з позовною заявою. З урахуванням наведеного вище, така бездіяльність міської ради суперечить інтересам держави в цілому та територіальної громади зокрема, оскільки позбавляє її можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном (водонапірними баштами). Подання вказаної позовної заяви спрямоване на усунення порушень законодавства у сфері комунальної власності, особливо у питаннях забезпечення водопостачанням населення громади, для забезпечення життєдіяльності людей, особливо у період воєнного стану в Україні.

Суд при розгляді питання про закриття провадження у справі виходив з наступного.

Частиною 1 статті 142 Конституції України передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об' єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно з статтею 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування: управляють майном, що є в комунальній власності, затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 10, частин 1, 3 статті 16, пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Прокурор в позові зазначає, що Буська міська рада як суб`єкт комунальної власності, що здійснює від імені та в інтересах територіальної громади відповідні права комунальної власності, упродовж 2 років та 11 місяців фактично не здійснила жодних юридично значимих обов`язкових дій щодо оформлення та державної реєстрації права власності на згадані вище водонапірні башти. Відтак, використання зазначеного нерухомого майна здійснюється із порушенням вимог чинного законодавства шляхом користування об`єктами соціальної сфери (водонапірними баштами) без державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у даній справі необхідно закрити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів на час розгляду справи судами попередніх інстанцій належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких була перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У постанові від 16 січня 2019 року у справі 815/1121/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про юрисдикцію суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася прокуратура.

Суд встановив, що виникнення спірних правовідносин обумовлено тим, що Буська міська рада як суб`єкт комунальної власності, що здійснює від імені та в інтересах територіальної громади відповідні права комунальної власності, упродовж 2 років та 11 місяців фактично не здійснила жодних юридично значимих обов`язкових дій щодо оформлення та державної реєстрації права власності на згадані вище водонапірні башти.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що відповідно до пункту 31 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради вправі приймати рішення про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення цих повноважень та умов їх здійснення. Пунктом 51 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність. Відповідно до наданої Буською міською радою інформації за №995 від 27.04.2023 вбачається, що водонапірні башти у с. Новий Милятин, с. Старий Милятин, с. Ріпнів збудовані колгоспом «Вільна Україна», у с. Гутисько-Тур`янське збудована колгоспом «Зірка», у с. Баймаки збудована колгоспом «Імені Щорса», рік будівництва таких не відомий, дані про балансоутримувачів цих водонапірних башт, а також дані про стан зносу відсутні. Інформація про виділення громадянам в натурі зазначених водонапірних башт при розпаюванні майна пайового фонду колишніх колективних сільськогосподарських підприємств у міській раді відсутня. Протоколи зборів співвласників майнових паїв реформованих колгоспів «Вільна Україна», «Зірка» та «Імені Щорса» міській раді не передавалися. Усупереч наведеному, право власності на водонапірні башти Рожновського, що знаходяться за адресою: с. Новий Милятин по вул.Заводській; с. Новий Милятин по вул. Молодіжній; с. Старий Милятин по вул. І.Франка,- с. Ріпнів по вул. Новій; с. Гутисько-Тур`янське, с. Баймаки Золочівського району Львівської області, та забезпечують водопостачанням населення громади, за наявності, підстав та відповідних повноважень Буською міською радою, як суб`єктом комунальної власності, що реалізує від імені та в інтересах територіальної громади правомочності власника, у встановленому порядку не зареєстровано.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Крім того, в цьому випадку Буська міська рада, як орган місцевого самоврядування, реалізує право розпорядження комунальним майном від імені територіальної громади, а тому має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном, тобто є рівноправним суб`єктом господарських відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України (у вказаній редакції) кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

З огляду на наведене Суд дійшов висновку, що вказаний позов з огляду на суб`єктний склад сторін має розглядатися в порядку господарської юрисдикції.

Отже, у цій справі існує спір про право цивільне, що унеможливлює його розгляд за правилами адміністративного судочинства. Вимоги позивача не стосуються захисту інтересів держави у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

У постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №420/288/20 зазначено, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Звернення до суду із цим позовом зумовлене необхідністю захисту майнових прав держави, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Золочівської окружної прокуратури не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом позову у цьому випадку є захист майнових прав та інтересів держави.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 727/10968/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 727/1002/17, від 02.10.2019 у справі № 308/7411/17, від 16.10.2019 у справі № 504/1438/14-а, від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18), у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 727/8819/16-а (провадження № 11-792апп19), у постанові від 20.10.2021 у справі № 522/2429/21 (провадження № 61-10950св21).

Таким чином, правовідносини, пов`язані з бездіяльністю Відповідача у забезпеченні реєстрації права комунальної власності на вказане нерухоме майно, підпадають під визначення приватноправових і з урахуванням суб`єктного складу сторін мають вирішуватися судами за правилами господарського судочинства.

Щодо повернення судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Суд зазначає, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4294,40 грн.

Тому з Державного бюджету України позивачу необхідно повернути сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4294,40 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 238,242-246, 255, 293, 295, КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Золочівської окружної прокуратури до Буської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання протиправною бездіялість, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Повернути з Державного бюджету України Золочівській окружній прокуратурі (80700, Львівська область, м. Золочів, вул. Поштова, 7, ЄДРПОУ ) судовий збір в сумі 4294,40 грн.

Роз`яснити позивачу, що спір підлягає розгляду та вирішенню в порядку господарського судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяБрильовський Роман Михайлович