Справа № 140/6619/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/6619/21 пров. № А/857/20545/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ківерцівської міської ради, Луцької міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Денисюк Р.С.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 29 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною бездіяльність Ківерцівської міської ради щодо ненадання їй пільгового електронного квитка для проїзду в громадському транспорті в місті Луцьку та зобов`язати такий видати, як особі з інвалідністю ІІ групи.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року, позов було задоволено. Визнано протиправною та незаконною бездіяльність Ківерцівської міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 пільгового електронного квитка для проїзду в громадському транспорті у м. Луцьку та зобов`язано Ківерцівську міську раду видати ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІ групи, пільговий електронний квиток для проїзду у громадському транспорті у м.Луцьку.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суд від 16 листопада 2021 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року справу прийнято до провадження, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та залучено до участі у справі у якості другого відповідача Луцьку міську раду

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року у справі № 140/6619/21 позов задоволено частково. Зобов`язано Луцьку міську раду видати ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІ групи, пільговий електронний квиток для проїзду у громадському транспорті у місті Луцьку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Луцькою міською радою, яка у своїй скарзі просила його скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 до Луцької міської ради відмовити.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що суд помилково зробив висновок, що з урахуванням приписів статті 7 Закону України Про автомобільний транспорт та статті 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні» ОСОБА_1 , як інвалід II групи загального захворювання, має право на пільговий проїзд на міському пасажирському транспорті загального користування (автобусах) та приміських маршрутах міста Луцька незалежно від місця реєстрації, і таке право має забезпечити орган місцевого самоврядування за місцем отримання послуг, а саме Луцька міська рада.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що саме Виконавчий комітет Луцької міської ради, який є окремою юридичною особою, виступає організатором пасажирських перевезень на міських та приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Луцької міської територіальної громади, а також наділений повноваженнями щодо затвердження правил користування міським пасажирським транспортом незалежно від форм власності, впровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду в пасажирському транспорті, визначення особи, уповноваженої здійснювати справляння плати за транспортні послуги тощо. Луцька міська рада не наділена повноваженнями щодо видачі пільгових електронних квитків для проїзду у громадському транспорті.

Окрім того, суд не взяв до уваги відсутності факту звернення позивачки до Луцької міської ради з питань пільгового проїзду, а отже у апелянта не виникало жодного обов`язку щодо прийняття рішень або вчинення дій на користь позивачки.

У відзиві на апеляційну скаргу Луцької міської ради Ківерцівська міська рада підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що Луцьку міську раду і виконавчий комітет Луцької міської ради очолює одна особа ОСОБА_2 . Тому твердження Луцької міської ради про те, що вона є неналежним відповідачем, яким є виконавчий комітет Луцької міської ради, не відповідає дійсності.

Ківерцівська міська рада не заперечує права позивачки на отримання електронного квитка на безоплатній основі та забезпечила це право громадянці в межах своїх повноважень на території власної територіальної громади. Однак на території іншої територіальної громади безоплатний проїзд, передбачений законом для пільгових категорій громадян, незалежно від місця їх проживання має забезпечити інша територіальна громада за зверненням громадянина.

Позивачка, як пенсіонер та інвалід II групи загального захворювання, має право на пільговий проїзд на міському пасажирському транспорті загального користування (автобусах) та приміських маршрутах міста Луцька незалежно від місця реєстрації.

Наполягає на тому, що Ківерцівська міська рада не є належним відповідачем у справі щодо надання пільгового електронного квитка для проїзду в громадському транспорті у м. Луцьку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно із частиною 1 статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування регламентовано приписами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон №280/97-ВР).

Відповідно до частини 1 статті 5 вказаного Закону система місцевого самоврядування включає:

територіальну громаду;

сільську, селищну, міську раду;

сільського, селищного, міського голову;

виконавчі органи сільської, селищної, міської ради;

районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст;

органи самоорганізації населення.

Згідно із приписами частини 1 статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 1 статті 11 Закону №280/97-ВР передбачено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (частина 2 статті 11 Закону №280/97-ВР).

За правилами статті 12 Закону №280/97-ВР сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України.

Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Сільський, селищний, міський голова не може бути депутатом будь-якої ради, суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, в тому числі на громадських засадах, займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю.

На підставі системного аналізу вказаних правових норм апеляційний суд вважає, що міський голова, місцева рада, виконавчі органи місцевої ради є окремими суб`єктами владних повноважень, оскільки мають різну процедуру формування, організації роботи та підзвітності, а також наділені різним обсягом повноважень.

Так, за правилами статті 30 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить:

управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню (підпункт 1 пункту «а» (власні (самоврядні) повноваження);

затвердження маршрутів і графіків руху, правил користування міським пасажирським транспортом незалежно від форм власності, узгодження цих питань стосовно транзитного пасажирського транспорту у випадках, передбачених законодавством (підпункт 10 пункту «а» (власні (самоврядні) повноваження);

прийняття рішення про впровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті незалежно від форм власності та визначення особи, уповноваженої здійснювати справляння плати за транспортні послуги в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду (підпункту 101 пункту «а» (власні (самоврядні) повноваження);

встановлення порядку функціонування та вимог до автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті незалежно від форм власності, а також видів, форм носіїв, порядку обігу та реєстрації проїзних документів (підпункт 102 пункту «а» (власні (самоврядні) повноваження);

залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій, що не належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, до участі в обслуговуванні населення засобами транспорту і зв`язку (підпункт 12 пункту «а» (власні (самоврядні) повноваження);

Окрім того, згідно із приписами підпункту 6 пункту «б» (делеговані повноваження) статті 34 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення належить вирішення відповідно до законодавства питань про надання компенсацій і пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на міських, приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території однієї територіальної громади, - на виконавчий орган ради, що представляє інтереси відповідної територіальної громади.

За приписами пункту 16 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року №176, у редакції на час виникнення спірних правовідносин забезпечення організації пасажирських перевезень покладається, зокрема, на маршруті, що проходить у межах території об`єднаної територіальної громади (міський чи приміський маршрут), - на виконавчий орган місцевої ради об`єднаної територіальної громади сіл, селищ, міст; на маршруті, що проходить у межах населеного пункту (міський маршрут), - на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Виходячи із системного аналізу наведених правових норм апеляційний суд вважає, що вирішення спірного питання щодо надання ОСОБА_1 пільгового електронного квитка для проїзду в громадському транспорті в місті Луцьку належить до компетенції відповідного виконавчого органу місцевого самоврядування.

Разом із тим, як свідчать матеріали справи, позивачка ОСОБА_1 у своїй позовній заяві заявляла вимоги до Ківерцівської міської ради, а судом першої інстанції було залучено до участі у справі у якості співвідповідача Луцьку міську раду, які відповідними повноваженнями у законодавчому порядку не наділені, а отже є неналежними відповідачами у справі, що розглядається.

Частиною 3 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (частина 7 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки можливість заміни неналежного відповідача передбачена наведеними приписами процесуального законом.

Визначення відповідачів, предмета й підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Разом із тим за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Луцької міської ради задовольнити.

Скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року у справі № 140/6619/21 та у задоволення позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк