Справа № 260/7263/23
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2024 рокум. Ужгород№ 260/7263/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Романець Е.М.

та осіб, які беруть участь у судовому засіданні:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник відповідача - Ліуш Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

18.08.2023 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

1. звільнити від сплати судового збору та постановити ухвалу про відкриття провадження у спарві;

2. зупинити стягнення на підставі виконавчого документа вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35183-13-У від 08.10.2021 року Головного управління ДПС у Закарпатській області;

3. визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35183-13-У від 08.10.2021 року Головного управління ДПС у Закарпатській області;

4. визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Закарпатській області та зобов`язати вчинити дії списати заборгованість зі спати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 10125,20 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.08.2023 року повернуто ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову без розгляду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.08.2023 року в задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відмовлено та позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу, так як відповідачем не усунуто недоліки позовної заяви.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 року Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 року про повернення позовної заяви у справі 260/7263/23 скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Позивач позовні вимоги мотивувала тим, що зареєстрована платником податків в Головному управлінні ДПС у Закарпатській області як самозайнята особа - адвокат. З листопада 2019 року перебувала у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, а з березня 2020 року - у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вказує на те, що виконавчою службою здійснено арешт її рахунків з обслуговуючого банку на підставі вимоги ДПС від 08.10.2021 року. Зазначає, що не є боржником ЄСВ і не може ним бути відповідно до ст. 4 Закону України " Про збір і облік єдиного внеску", так як ЄСВ як самозайнятою особою - адвокатом сплачується. Крім того, зазначає, що термін пред`явлення оскаржуваної вимоги три місяці, натомість така подана з порушенням строку - 04.05.2022 року.

10.01.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що такий проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, як безпідставних. Заперечуючи проти позову вказує на те, що станом на 30.09.2021 року за позивачем згідно інтегрованої картки за кодом платежу 71040000 "єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" обліковувалась недоїмка із сплати єдиного внеску в розмірі 11306,60 грн. Вказана недоїмка включає несплату позивачем єдиного внеску за весь період 2020 року - 9595,30 грн та 4 квартал 2019 року. У зв`язку з наявністю у позивача недоїмки Головним управлінням ДПС у Закарпатській області на підставі ст. 25 Закону №2464 сформовано вимогу про сплату боргу від 08.10.2021 року №Ф-3518-13 на суму 11306,60 грн, яку надіслано засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на поштову адресу: АДРЕСА_1 (вказана адреса внесена у базу даних контролюючого органу ІС "Податковий блок". Зазначає також про те, що на дату надіслання оскаржуваної вимоги жодних повідомлень від платника про зміну її адреси не надхлодило. Враховуючи наведене, 23.11.2021 року Головним управлінням направлено вимогу про сплату боргу до органів виконавчої служби, а саме до відділу ДВС у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується відповідним супровідним листом, а не 04.05.2022 року як зазначає позивач. Вказує, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, які мають основне місце роботи тільки з 01.01.2021 року звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таку особу у розмірі не менше мінімального страхового внеску, а оскаржуваною вимогою охоплено період за 2019-2020 роки. Крім того, зазначає, що протягом 2019-2020 років позивач згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків отримала виплати у вигляді заробітної плати та інших доходів у розмірі 223 215,73 грн, при цьому сума залишку самостійно задекларованого зобов`язання складає 10000 грн та не сплачується позивачкою протягом більше п`яти років.

25.01.2024 року позивач подала до суду відповідь на відзив, в якому зокрема вказала про те, що в період її перебування у відпустці по догляду за дитиною, коли ЄСВ за неї сплачувала держава та роботодавці, оскільки була найманим працівником, а тому суми ЄСВ нараховані незаконно та неправомірно і підлягають списанню.

05.02.2024 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду позовних вимог.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суду позов задоволити, з мотивів наведених у позовній заяві та відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позову, як безпідставного.

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно інформаційних ресурсів ДПС ОСОБА_1 перебуває на обліку з 02.10.2023 року в Головному управлінню ДПС Львівської області, Львівська державна податкова інспекція як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат).

Згідно інтегрованої картки за кодом платежу 71040000 "єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців,у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну діяльність" облікується недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 11306,60 грн, що включає несплату позивачем єдиного внеску, з урахуванням переплати, за період з 2019 по 2020 рік.

Відповідачем, на підставі ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464) 08.10.2021 року сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-35183-13 на суму 11306,60 грн, що стала зокрема предметом розгляду даної адміністративної справи.

Позивач у судовому засіданні та в позовній заяві вказує на те, що про існування оскаржуваної податкової вимоги дізналася з моменту арешту її рахунків обслуговуючого банку виконавчою службою. Зазначає про те, що є боржником ЄСВ і не може ним бути, так як ЄСВ нею сплачується як самозяйнятою особою - адвокатом, нарахування заборгованості ЄСВ є безпідставним, незаконним та необґрунтованим, а борг та вимога підлягає списанню та скасуванню. Також вказує на те, що нею всі податки, збори і платежі сплачено своєчасно, про що в листопаді 2019 року контролюючим органом видано довідку про відсутність заборгованості.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що з жовтня 2019 року позивача прийнято на роботу в ТОВ "Свалява-Міськбуд" та Буковецьку філію ТОВ "Свалява-Міськбуд", про що податковим органом отримано відповідне повідомлення про прийняття на роботу працівника.

Вирішуючи правомірність винесення вимоги про сплату податкового боргу зі сплати ЄСВ, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у цій справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд вважає за необхідне зазначити, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в податковому органі і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19).

За встановленими обставин, позивач у період з листопада 2019 року перебувала у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, та крім того у даний період (з жовтня 2019 року) прийнята на роботу в ТОВ "Свалява-Міськбуд" та Буковецьку філію ТОВ "Свалява-Міськбуд" та була найманим працівником. У цей період (з березня 2020 року по січень 2023 року) ЄСВ за позивача сплачено Департаментом соціальної політики Ужгородської міської ради, урозмірах визначених законодавством, що не заперечується відповідачем та підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально не встановлено.

За вказаних обставин, суд вказує на те, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога (2019-2020), нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Аналізуючи наведене та враховуючи практику Верховного Суду, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35183-13-У від 08.10.2021 року Головного управління ДПС у Закарпатській області підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС у Закарпатській області та зобов`язати вчинити дії списати заборгованість зі спати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 10125,20 грн, то судом встановлено наступне.

Так, у позовній заяву позивачк зазначає, що в електронному кабінеті платника податків такої значиться безпідставно не списана протермінована заборгованість зі сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2018 рік в розмірі 10125,20 грн, яка підлягає списанню відповідачем, як безнадійний податковий борг. У 2022 р. Головним управлінням самостійно списано штрафні санкції за порушення граничних строків сплати узгодженого податкового зобов`язання заборгованість зі сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, проте, основна сума протермінованої заборгованості залишилась не списаною. На підставі пункту 101.1 статті 101, пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, а також Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків затвердженого наказом Мінфін від 28.07.2022 №220, позивачка вважає, що оскільки, 1095 календарних днів щодо сплати податку доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 10125,20 грн минули з дня виникнення податкового боргу - заборгованість з сплати податку на доходи фізичних осіб підлягає списанню. Тому відповідач допустив протиправну бездіяльність і повинен списати заборгованість.

Так, у відповідності до пунктів 36.1, 36.2, 36.3 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Тобто, за кожним податком та збором у платника податку виникає безумовний податковий обов`язок сплатити суму такого податку чи збору в порядку і строки, визначені законом. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі несплати - податковий обов`язок не є виконаним.

Протягом 2019-2020 років позивач згідно доданих до позовної заяви відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків отримала виплати як у вигляді заробітної плати так і інших доходів у розмірі 223 215,73 грн, при цьому, сума залишку самостійно задекларованого зобов`язання складає 10 тис. грн та не сплачується позивачкою протягом більш ніж 5 років.

При цьому, примусовому стягненню податкового боргу завжди передує добровільна сплата податкових зобов`язань, шо свідчить про доброчесність та добросовісність платника податків.

Крім цього, граничні строки стягнення податкового боргу згідно пункту 102.4 статті 102 ПК України були зупиненими на підставі пункт 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, оскільки на період дії воєнного стану дія таких зупинена пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ.

Разом з цим, як було визначено пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 ПК України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Указані положення ПК України, до внесення змін у ПК України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30.06.2023 №3219-ІХ, були чинними до 01.08.2023.

Крім цього, згідно пункту 102.9. статті 102 ПКУ на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Приписами пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ установити, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Так, відповідно, до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому продовжений відповідно до законодавства.

Указані положення ПК України, до внесення змін у ПК України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30.06.2023 №3219-ІХ, були чинними до 01.08.2023.

Крім цього, на час нібито набуття статусу безнадійного податкового боргу на підставі річного декларування за 2018 рік з податку з доходів фізичних осіб діяв Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №577 (далі - Порядок №577).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1. Порядку №577, під терміном «безнадійний податковий борг» слід розуміти, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу.

Пунктом 3.1 Порядку №577 передбачено, що визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Згідно із пунктом 3.2. Порядку №577 днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 577, в інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу.

Пунктом 4.2 Порядку № 577 передбачено, що за результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для органу доходів і зборів.

З системного аналізу вищенаведеного Порядку вбачається, що днем виникнення безнадійного податкового боргу є дата прийняття рішення керівником органу доходів і зборів. При цьому, таке рішення керівник може прийняти лише на підставі документів, наданих платником податків, які підтверджують, що борг є безнадійним.

Таким чином, враховуючи те, що позивач не зверталася до контролюючого органу із заявою та документами, які підтверджують, що борг є безнадійним, а тому вищенаведені позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки рішення керівником Відповідача про списання чи про відмову у списанні безнадійного податкового боргу позивача, у відповідності до п. 4.2 Порядку №577, не приймалося.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позову частково, із зазначених у рішенні підстав.

На підставі наведеного та керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 256, 371, 382 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії - задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35183-13-У від 08.10.2021 року Головного управління ДПС у Закарпатській області.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08.03.2024 року.

СуддяС.А. Гебеш