Справа № 200/5055/23
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року Справа№200/5055/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Ушенка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області (; юридична адреса: 49000, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, буд. 116-а,) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення № 25 від 04.11.2022 про відмову у призначенні пенсії;

зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення пенсії № 4228 від 16.08.2021 та призначити пенсію з 14.09.2021 із зарахуванням до трудового стажу для призначення пенсії раніше не врахованих періодів роботи: Краматорський завод «Альфа» - слюсар по ремонту та обслуговуванню промислової вентиляції та опалювання з 12.09.1983 по 22.05.1984, Контора похоронного обслуговування - мозаїчник з 25.05.1984 по 15.11.1985, СУ № 6 Тресту «Cантехелектромонтаж» - слюсар-сантехник з 13.01.1986 по 03.05.1988, Добропільське АТП 21486 - водій автомобілю 3-го класу з 13.05.1989 по 30.09.1991, Добропільське автотранспортне підприємство 11486 - водій автомобілю 3-го класу з 18.02.1992 по 03.06.1996, «Шахта «Добропільська» ВО «Добропіллявугілля» - учень гірничого робітника підземного з повним робочим днем в шахті, гірничий робітник підземний 2-го розряду з 09.09.1996 по 13.01.1997, Автобаза ДВАТ «Добропіллявугілля» - водій автомобілю 3-го класу з 24.03.1997 по 21.12.1999.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 16.08.2021 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. На виконання рішення суду у справі № 200/12966/21 і за результатами розгляду вказаної заяви відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, знайшовши інші недоліки та періоди у трудовій книжці, які не були предметом дослідження у судовій справі.

Зазначає, що за результатами повторного розгляду заяви відповідачем не зараховано до його страхового стажу спірні періоди роботи, оскільки в записах трудової книжки заклеєно прізвище, яке було до шлюбу.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки факт його роботи у спірний період підтверджується записами у його трудовій книжці, де зазначено строк роботи і підстави звільнення з роботи. На думку позивача, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку її заповнення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи ( у письмовому провадженні).

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, який вмотивований тим, що позивач 16.08.2021 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою та необхідними документами для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. Розглянувши заяву та додані до неї документи, відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 04.11.2022 прийнято рішення № 25 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що у позивача на дату звернення відсутній необхідний страховий стаж, передбачений статтею 26 Закону № 1058-ІV. До страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи, записи про які внесені до його трудової книжки НОМЕР_2 від 18.07.1980, у зв`язку з тим, що вони, на думку відповідача, потребують підтвердження, оскільки прізвище заявника, яке було до шлюбу, заклеєне, що є порушенням вимог Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», затвердженої постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162. Відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач до суду надав відповідь на відзив, в якій просить суд відхилити доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, та задовольнити його вимоги.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

16.08.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- IV (далі Закон № 1058), за результатами розгляду якого 20.08.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 25 про відмову у призначенні пенсії. За доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи згідно трудової книжки, оскільки заклеєно прізвище до шлюбу, запис про зміну прізвища не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 № 162. Не зараховано: період військової служби за період з 04.05.1981 по 28.04.1983, оскільки затерте прізвище; період роботи у виробничому об`єднані «Новокраматорський машинобудівний завод» за професією електромонтера з ремонту електрообладнання з 18.07.1980 по 31.03.1981, оскільки в довідці № 017/763 відсутня реєстрація; період роботи водієм в експериментальному виробничо-монтажному клубі «МОНТЕКС» з 02.10.1991 по 03.02.1992, у зв`язку з відсутністю підстави звільнення; період навчання в Горлівській автошколі з 01.12.1988 по 28.04.1989, оскільки номер свідоцтва прописаний без дати видачі. Зазначено, що страховий стаж позивача становить 23 роки 7 місяців 22 дні.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року у справі № 200/12966/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.08.2021 із зарахуванням до його стажу: військової служби за період з 04.05.1981 по 28.04.1983; періоду роботи у виробничому об`єднані «Новокраматорський машинобудівний завод» за професією електромонтера з ремонту електрообладнання з 18.07.1980 по 31.03.1981; періоду роботи водієм в експериментальному виробничо-монтажному клубі «МОНТЕКС» з 02.10.1991 по 03.02.1992; періоду навчання в Горлівській автошколі з 01.12.1988 по 28.04.1989.

На виконання рішення суду, розглянувши заяву та додані до неї документи, відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 04.11.2022 прийнято рішення № 25 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що у позивача на дату звернення відсутній необхідний страховий стаж, передбачений статтею 26 Закону № 1058.

До страхового стажу позивача не зарахована періоди роботи, записи про які внесені до його трудової книжки НОМЕР_2 від 18.07.1980, у зв`язку з тим, що вони потребують підтвердження, оскільки прізвище заявника, яке було до шлюбу, заклеєне, що є порушенням вимог Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», затвердженої постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162.

В рішенні про відмову у призначенні пенсії зазначено, що згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.08.2022 у справі № 200/12966/21 до страхового стажу позивача зараховано періоди роботи з 18.07.1980 по 31.03.1981, з 02.10.1991 по 03.02.1992, період військової служби з 04.05.1981 по 28.04.1983, період навчання з 01.12.1988 по 1989.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно записів у трудовій книжці позивача від 18.07.1980 серії НОМЕР_3 він у спірні періоди працював:

з 12.09.1983 по 22.05.1984 на Краматорскому заводі «Альфа» слюсарем з ремонту та обслуговуванню промислової вентиляції та опалювання;

з 25.05.1984 по 15.11.1985 прийнятий за переведенням у Контору похоронного обслуговування мозаїчником у мозаїчний цех;

з 13.01.1986 по 03.05.1988 у Будівельному управлінні № 6 Тресту «Cантехелектромонтаж» слюсарем-сантехником та електромонтажником;

з 13.05.1989 по 30.09.1991 в Добропільському АТП 21486 водієм автомобілю 3-го класу;

з 18.02.1992 р. по 03.06.1996 в Добропільському автотранспортному підприємстві 11486 водієм автомобілю 3-го класу;

з 09.09.1996 по 13.01.1997 на «Шахті «Добропільська» ПО «Добропіллявугілля» учнем гірничого робітника підземного з повним робочим днем в шахті, гірничий робітник підземний 2-го розряду;

з 24.03.1997 по 21.12.1999 на Автобазі ДВАТ «Добропіллявугілля» водієм автомобілю 3-го класу.

Позивач оскаржує дії відповідача як такі, що порушують норми чинного законодавства та його конституційні права.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Тобто, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості: пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону України № 1058-ІV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону № 1058-IV, якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу, зокрема з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Пунктом 18 зазначеного Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи зі змісту вказаних норм, для надання документів на підтвердження наявного трудового стажу законодавцем встановлений алгоритм дій, що йдуть у певній послідовності. Зокрема, основним документом, що підтверджує трудовий стаж, визначено трудову книжку. За її відсутності черговим елементом для підтвердження стажу є: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За неможливості підтвердити наявний трудовий стаж будь-якими документами, законодавцем передбачено останній по черговості спосіб, а саме: встановлення трудового стажу на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Порядок ведення трудових книжок був урегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 Інструкції № 162 так і Інструкції № 58 передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Інструкції № 58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Суд звертає увагу на те, що порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно з п. 2.3 Інструкції № 162 всі записи у трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Аналогічна норма міститься також в пункті 2.4 Інструкції № 58, відповідно до якої усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції № 58 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Пунктом 4.1 Інструкції № 58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» передбачає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. При цьому трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для обмеження належного соціального захисту громадянина.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 275/615/17 (провадження № К/9901/768/17).

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунок та поновлення пенсії, визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Згідно пункту 4.1 вказаного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).

Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тобто, управління Пенсійного фонду наділено повноваженнями збирати документи, необхідні для розгляду заяви особи (у тому числі щодо призначення пенсії).

З наведених раніше норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Доказів здійснення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на встановлення відповідних обставин, зокрема, направлення запитів щодо отримання підтверджуючих документів, суду не подано.

Щодо спірних періодів, суд вважає за необхідне зауважити, що трудова книжка позивача від 18.07.1980 серії НОМЕР_3 містить записи про те, що він працював: з 12.09.1983 по 22.05.1984 на Краматорскому заводі «Альфа» слюсарем з ремонту та обслуговуванню промислової вентиляції та опалювання; з 25.05.1984 по 15.11.1985 прийнятий за переведенням у Контору похоронного обслуговування мозаїчником у мозаїчний цех; з 13.01.1986 по 03.05.1988 у Будівельному управлінні № 6 Тресту «Cантехелектромонтаж» слюсарем-сантехником та електромонтажником; з 13.05.1989 по 30.09.1991 в Добропільському АТП 21486 водієм автомобілю 3-го класу; з 18.02.1992 р. по 03.06.1996 в Добропільському автотранспортному підприємстві 11486 водієм автомобілю 3-го класу; з 09.09.1996 по 13.01.1997 на «Шахті «Добропільська» ПО «Добропіллявугілля» учнем гірничого робітника підземного з повним робочим днем в шахті, гірничим робітником підземним 2-го розряду; з 24.03.1997 по 21.12.1999 на Автобазі ДВАТ «Добропіллявугілля» водієм автомобілю 3-го класу.

Дослідивши вказану трудову книжку, суд дійшов висновку, що вона містить зазначені у рішенні про відмову у призначенні пенсії № 25 від 04.11.2022 недоліки.

Однак, як вбачається зі спірного рішення, відповідачем при його прийнятті взагалі проігноровані зазначені вище обставини в сукупності, а отже їм не надана належна правова оцінка з використанням всіх наданих органу Пенсійного фонду повноважень. Крім того, спірне рішення не містить посилання на норми законодавства щодо недоліків трудової книжки позивача, у зв`язку з чим спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на те, що дані функції є дискреційними і належать до виключної компетенції органів Пенсійного фонду.

Однак, з метою належного захисту і відновлення порушених прав позивача, суд, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 16.08.2021 відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до його страхового стажу періодів роботи: з 12.09.1983 по 22.05.1984 на Краматорскому заводі «Альфа» слюсарем по ремонту та обслуговуванню промислової вентиляції та опалювання; з 25.05.1984 по 15.11.1985 у Конторі похоронного обслуговування мозаїчником у мозаїчному цеху; з 13.01.1986 по 03.05.1988 у Будівельному управлінні № 6 Тресту «Cантехелектромонтаж» слюсарем-сантехником та електромонтажником; з 13.05.1989 по 30.09.1991 в Добропільському АТП 21486 водієм автомобілю 3-го класу; з 18.02.1992 р. по 03.06.1996 в Добропільському автотранспортному підприємстві 11486 водієм автомобілю 3-го класу; з 09.09.1996 по 13.01.1997 на «Шахті «Добропільська» ПО «Добропіллявугілля» учнем гірничого робітника підземного з повним робочим днем в шахті, гірничим робітником підземним 2-го розряду; з 24.03.1997 по 21.12.1999 на Автобазі ДВАТ «Добропіллявугілля» водієм автомобілю 3-го класу.

Разом з тим, під час повторного розгляду заяви позивача відповідачем необхідно зробити запити до відповідних органів та вчинити дії передбачені ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 та Пунктом 4.2 Порядку щодо спірних періодів та запропонувати позивачу надати уточнюючі довідки щодо них.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Що стосується доводів відповідача, викладених у відзиві, щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року визнано поважними причини пропуску процесуального строку звернення до суду та поновлено процесуальний строк звернення до суду з даним позовом.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи за подання адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн. відповідно до платіжної квитанції № 9848-5378-0892-9186 від 12.09.2023.

Враховуючи наведене вище, судовий збір у сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 258, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області (; юридична адреса: 49000, м.Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, буд. 116-а) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області (; юридична адреса: 49000, м.Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, буд. 116-а) № 25 від 04.11.2022 про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області (; юридична адреса: 49000, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, буд. 116-а) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії від 16.08.2021 відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням до його страхового стажу періодів роботи: з 12.09.1983 по 22.05.1984 на Краматорскому заводі «Альфа» слюсарем по ремонту та обслуговуванню промислової вентиляції та опалювання; з 25.05.1984 по 15.11.1985 у Конторі похоронного обслуговування мозаїчником у мозаїчному цеху; з 13.01.1986 по 03.05.1988 у Будівельному управлінні № 6 Тресту «Cантехелектромонтаж» слюсарем-сантехником та електромонтажником; з 13.05.1989 по 30.09.1991 в Добропільському АТП 21486 водієм автомобілю 3-го класу; з 18.02.1992 р. по 03.06.1996 в Добропільському автотранспортному підприємстві 11486 водієм автомобілю 3-го класу; з 09.09.1996 по 13.01.1997 на «Шахті «Добропільська» ПО «Добропіллявугілля» учнем гірничого робітника підземного з повним робочим днем в шахті, гірничим робітником підземним 2-го розряду; з 24.03.1997 по 21.12.1999 на Автобазі ДВАТ «Добропіллвугілля» водієм автомобілю 3-го класу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області (; юридична адреса: 49000, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, буд. 116-а) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Ушенко