Справа № 320/33947/23
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2024-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Кузьмишиної О.М.

Ключковича В.Ю.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської обласної прокуратури на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської обласної прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Київської обласної прокуратури, викладеної у листі від 15.09.2023 № 15/1-2815-23, у наданні інформації на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1, який діяв в інтересах Бучанської міської ради, щодо надання належним чином завірених копій звернень ОСОБА_2 від 01.06.2023, 23.09.2021, 24.11.2021, 27.01.2022, 20.07.2022 та відповідей на них;

- зобов`язати Київську обласну прокуратуру надати адвокату ОСОБА_1 завірені належним чином: копію звернення ОСОБА_2 до Генерального прокурора Костіна А.Є. від 01 червня 2023 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 23 вересня 2021 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 24 листопада 2021 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 27 січня 2022 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2022 року та копію відповіді на дане звернення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Київської обласної прокуратури, викладеної у листі від 15.09.2023 № 15/1-2815-23 у наданні інформації на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1, який діяв в інтересах Бучанської міської ради, щодо надання належним чином завірених копій звернень ОСОБА_2 від 01.06.2023, 23.09.2021, 24.11.2021, 27.01.2022, 20.07.2022 та відповідей на них. Зобов`язано Київську обласну прокуратуру надати адвокату ОСОБА_1 завірені належним чином: копію звернення ОСОБА_2 до Генерального прокурора Костіна А.Є. від 01 червня 2023 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 23 вересня 2021 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 24 листопада 2021 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 27 січня 2022 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2022 року та копію відповіді на дане звернення.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Київська обласна прокуратура звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що Київська обласна прокуратура діяла у спосіб, в межах повноважень та на підставі наведених вимог законодавства, оскільки, відповідь на вказаний адвокатський запит ОСОБА_1 містила обґрунтування про те, що розголошення запитуваної інформації може загрожувати інтересам третіх осіб ( ОСОБА_2 ), а також, відсутності підстав вважати, що право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Крім того, апелянт зазначає, що адвокат у запиті, крім посилання на відповідні статті Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», зобов`язаний послатися, як на підставу для отримання інформації, яка підпадає під визначення публічної, й на відповідні статті Закону України «Про доступ до публічної інформації».

14 лютого 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в провадженні Ірпінського міського суду Київської області знаходиться заява керівника Київської обласної прокуратури Максима Крима про перегляд рішення Ірпінського міського суду від 23.04.2023 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі № 367/4187/14-ц за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України, комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства Бучанської міської ради» до Бучанської міської ради про скасування рішень ради та витребування земельних ділянок.

В зазначеній справі, як на нововиявлені обставини, прокурор послався на наступні документи: 1) постанову Президії Верховної Ради Української РСР від 04.09.1956 «Про передачу деяких питань адміністративно-територіального поділу на вирішення виконавчих комітетів обласних рад депутатів трудящих»; 2) указ Президії Верховної Ради Української РСР від 28.06.1965 «Про порядок найменування і перейменування областей, районів, міст та інших населених пунктів і вирішення деяких питань адміністративно-територіального поділу в Українській РСР»; 3) регіональну програму розвитку лісового господарства Київської області на період до 2015 року «Ліси Київщини», затверджену рішенням Київської обласної ради від 25.01.2001 №-263-15- XXIII. Наведені документи були належним чином опубліковані, оприлюднені та містилися у відкритому доступі, з огляду на що всі бажаючі, в тому числі і прокурор, мали змогу з ними ознайомитися.

Згідно абз. 2 ч. 2 Указу Президії Верховної Ради Української РСР «Про порядок опублікування законів Української РСР, постанов та інших актів Верховної Ради Української РСР, указів і постанов Президії Верховної Ради Української РСР і набрання ними чинності» від 24.09.1958 № 40-04, укази і постанови Президії Верховної Ради Української РСР публікуються у «Відомостях Верховної Ради Української РСР».

У відповідності до викладеного, постанова Президії Верховної Ради Української РСР від 04.09.1956 р. «Про передачу деяких питань адміністративно-територіального поділу на вирішення виконавчих комітетів обласних рад депутатів трудящих» від 04.09.1956 р. була опублікована у «Відомостях Верховної Ради УРСР» № 8 (5 листопада 1956 року), ст. 138, с. 223.

Указ Президії Верховної Ради Української РСР від 28.06.1965 «Про порядок найменування і перейменування областей, районів, міст та інших населених пунктів і вирішення деяких питань адміністративно-територіального поділу в Українській РСР» було оприлюднено на офіційному веб-сайті Верховної Ради України.

«Програма розвитку лісового господарства Київської області на період до 2015 року «Ліси Київщини», затверджена рішенням Київської обласної ради від 25.01.2001 № 263-15- XXIII, також, є у відкритому доступі, оскільки, текст програми та рішення, яким її затверджено було розміщено на офіційному веб-сайті Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2

Дані документи були офіційно оприлюднені та містилися у відкритому доступі.

Також, 28.08.2021 у мережі Фейсбук у групі «ІНФОРМАЦІЯ_3» представник третьої особи ОСОБА_2 у справі № 367/4187/14-ц (рішення у якій наразі переглядається у зв`язку з нововиявленими обставинами за заявою прокурора) описує всі обставини справи, дає їм свою суб`єктивну оцінку, а також, оцінку діям та рішенням суддів та просить прокуратуру подати заяву про перегляд судового рішення від 23.04.2020, у зв`язку з нововиявленими обставинами. На підтвердження своїх доводів розміщує фото документів, які наразі є додатками до заяви прокурора у справі № 367/4187/14-ц, що підтверджується витягом з соціальної мережі "Фейсбук".

Автор вказаного посту (ОСОБА_2.) зазначає, що ним були направлені відповідні листи до прокуратури Київської області з проханням подати заяву про перегляд рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23.04.2020 у справі № 367/4187/14-ц, у зв`язку з нововиявленими обставинами (ІНФОРМАЦІЯ_4).

Також, аналогічну статтю ОСОБА_3 розмістив на веб-сайті газети « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (посилання ІНФОРМАЦІЯ_5).

У своїх зверненнях ОСОБА_3 звинувачував Бучанську міську раду у завданні збитків державі та просив прокурора звернутися до суду із заявою про перегляд рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23.04.2020 у справі № 367/4187/14-ц, у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Між Бучанською міською радою та Адвокатським бюро «Титикало та партнери» укладено Договір про надання правової допомоги від 31.10.2022 № 37.

У зв`язку з необхідністю отримання доказів та подання їх до Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/4187/14-ц, адвокатом ОСОБА_1. в інтересах Бучанської міської ради було направлено адвокатські запити №66 від 06.09.2023 та №68 від 11.09.2023 до Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури.

Відповідно до адвокатських запитів, ОСОБА_1. просив надати завірені належним чином: копію звернення ОСОБА_2 до Генерального прокурора Костіна А.Є. від 01 червня 2023 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 23 вересня 2021 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 24 листопада 2021 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 27 січня 2022 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2022 року та копію відповіді на дане звернення.

У відповідь на адвокатський запит Офіс Генерального листом від 08.09.2023 №15/3/3-43121-21 повідомив, що керівником не приймалось рішення за доводами звернень ОСОБА_2 , оскільки, їх було направлено для розгляду до Київської обласної прокуратури.

Також, листом від 15 вересня 2023 року № 15/1-2815-23 Київська обласна прокуратура відмовила у наданні запитуваної інформації та документів, мотивуючи це тим, що копії запитуваних документів містять інформацію з обмеженим доступом, зокрема, конфіденційну інформацію, що стосується інтересів третіх осіб, які не давали дозвіл на розголошення.

Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено в Законі України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону №5076-VI визначено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону №5076-VI, професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності.

Згідно частини 1 статті 24 Закону №5076-VI, адвокатський запит - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Частиною другою статті 24 Закону №5076-VI передбачено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Зміст і види інформації з обмеженим доступом визначено в Законі України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII (далі - Закон №2657-XII).

У відповідності до статті 20 Закону №2657-XII, за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Частинами першою та другою статті 21 Закону №2657-XII закріплено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

За приписами частини 2 статті Закону №2657-XII, не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Водночас, відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до частин 1-5 статті 6 Закону №2939-VI, інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Частиною першою статті 7 Закону №2939-VI передбачено, що конфіденційна інформація - це інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року №2297-VI, не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом ОСОБА_1. в інтересах Бучанської міської ради було направлено до Київської обласної прокуратури адвокатський запит від 11.09.2023 №68, в якому просив надати завірені належним чином: копію звернення ОСОБА_2 до Генерального прокурора Костіна А.Є. від 01 червня 2023 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 23 вересня 2021 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 24 листопада 2021 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 27 січня 2022 року та копію відповіді на дане звернення; копію звернення ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2022 року та копію відповіді на дане звернення (а.с. 10-11).

Однак, Київська обласна прокуратура листом від 15 вересня 2023 року № 15/1-2815-23 відмовила у наданні запитуваної інформації та документів, мотивуючи це тим, що копії запитуваних документів містять інформацію з обмеженим доступом, зокрема, конфіденційну інформацію, що стосується інтересів третіх осіб, які не давали дозвіл на розголошення (а.с. 13-14).

Апелянт зазначає, що Київська обласна прокуратура діяла у спосіб, в межах повноважень та на підставі наведених вимог законодавства, оскільки, відповідь на вказаний адвокатський запит ОСОБА_1 містила обґрунтування про те, що розголошення запитуваної інформації може загрожувати інтересам третіх осіб ( ОСОБА_2 ), а також, відсутності підстав вважати, що право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Так, положеннями Закону №5076-VI адвокатів наділено правом звертатися до органу державної влади, органу місцевого самоврядування з адвокатськими запитами про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Водночас, Законом №5076-VI не врегульовано характеру та обсягу інформації, яку зобов`язані надавати вказані особи, якщо адвокатський запит не стосується інформації безпосередньо про клієнта.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 22 липня 2020 року справі № 299/3792/17 дійшов висновку про необхідність застосування загальних правил, що встановлюють режим доступу до інформації, передбачені Законами №2657-XII, №2297-VI та №2939-VI.

Аналіз положень, викладених у Законах №2657-XII, №2297-VI та №2939-VI, дає підстави для висновку, що за загальним правилом конфіденційна інформація про особу є інформацією з обмеженим доступом, однак інформація про отримання фізичною особою бюджетних коштів у будь-якій формі, володіння, користування чи розпорядження державним або комунальним майном не належить до інформації з обмеженим доступом, за винятком випадків, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Тобто, до конфіденційної інформації не належать інформація про прізвища, ім`я, по батькові фізичних осіб, які внаслідок реалізації органами державної влади або органами місцевого самоврядування повноважень щодо володіння, користування чи розпорядження державним або комунальним коштами/майном отримала або отримує в будь-якій формі бюджетні чи комунальні кошти, або майно, копії відповідних нормативно-правових актів й договорів, які містять указану інформацію.

При цьому, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 160/9274/18 зробив висновок про те, що «...можливість віднесення інформації до конфіденційної, таємної чи службової не слід розуміти як єдину достатню підставу для обмеження доступу до конкретної інформації. Крім того, обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений...».

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 826/8891/16 зробив висновок, що «... Запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 частини другої статі б Закону.

Ці вимоги називають «трискладовим тестом», який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації (постанова пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації»).

Відтак передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації є застосовування до такої інформації «трискладового тесту».

Верховний Суд звернув увагу на те, що положення частини другої статті б Закону передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженою лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту».

Отже, тягар доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.

Беручи до уваги викладене, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник в листі вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Разом з тим, як вбачається зі змісту відмови Київської обласної прокуратури, що викладена у листі від 15.09.2023 № 15/1-2815-23, у наданні інформації на запит адвоката ОСОБА_1, який діяв в інтересах Бучанської міської ради, не вбачається будь-яких обґрунтувань та мотивування віднесення запитуваної інформації та документів до інформації з обмеженим доступом та конфіденційної інформації.

Також, відмова Київської обласної прокуратури у наданні інформації на адвокатський запит не містить обґрунтувань, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова Київської обласної прокуратури у наданні інформації на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1 не може бути вважатися обґрунтованою.

Таким чином, судом першої інстанції обгрунтовано визнано протиправною відмову Київської обласної прокуратури, викладеної у листі від 15.09.2023 № 15/1-2815-23 у наданні інформації на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1, який діяв в інтересах Бучанської міської ради, щодо надання належним чином завірених копій звернень ОСОБА_2 від 01.06.2023, 23.09.2021, 24.11.2021, 27.01.2022, 20.07.2022 та відповідей на них, а також, зобов`язано відповідача надати відповідну інформацію.

Крім того, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача зазначив, що Київською обласною прокуратурою, на виконання вимог ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 07.03.2023 у справі № 367/4187/14-ц, була надана інформація, щодо якої був адвокатський запит ОСОБА_1 від 11.09.2023 №68 та прийнята оскаржувана відмова у наданні інформації на такий запит.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кузьмишина О.М.

Ключкович В.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 11.03.2024 р.