Справа № 240/26208/23
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/26208/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 07.08.2023 №391 о/с про звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції, поліцейського взводу №1 роти патрульної поліції з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України "Про національну поліцію" з 07.08.2023;

- поновити старшого сержанта поліції на посаді поліцейського взводу №1 роти патрульної поліції з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області з 08.08.2023;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 08.08.2023 по день ухвалення судом рішення, з розрахунку розміру його середньоденної заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, однак наказом начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 07.08.2023 №391 о/с по особовому складу за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліції» (за власним бажанням) його було звільнено зі служби поліції з 07.08.2023. Зауважує, що відповідний наказ є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки рапорт про звільнення за власним бажанням написаний ним під тиском та не відповідає його волевиявленню.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 24.10.2023 об 11 год. 00 хв.

11.10.2023 через відділ документального забезпечення суду представником Головного управління Національної поліції в Житомирській області подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїх запереченнях зазначає, що позивачем було подано рапорт про звільнення зі служби у зв`язку з наявністю поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов"язків. Від проходження військово-лікарської комісії відмовився, претензій щодо звільнення не мав, на звільненні наполягав та просив звільнити його з 04.08.2023 та 09.08.2023 під особистий підпис ознайомився з наказом ГУНП в Житомирській області від 07.08.2023 №391 о/с. Зазначено, що позивачем не долучено до позову належних та допустимих доказів, які б підтверджували направлення та отримання адресатом рапорту про відкликання його рапорту від 04.08.2023. Також, позивачем не долучено до позову будь-яких доказів, що могли б підтвердити факт вчинення керівництвом відділу поліції №1 Коростенського РУП на нього тиску з метою написання рапорту про звільнення, не навів тих аргументів керівництва, які могли б змусити його написати рапорт проти власної волі, а також не назвав будь-яких причин, чому він не повідомив про такі обставини керівництво ГУНП в Житомирській області або Національної поліції України.

24.10.2023 підготовче засідання по справі відкладено на 31.10.2023 об 11 год. 00 хв. у зв`язку з перебуванням судді Попопої О.Г у щорічній відпустці.

30.10.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що в рапорті позивача від 04.08.2023 відсутній перелік конкретних причин, які перешкоджають виконанню службових обов`язків. Вказує, що зазначені обставини свідчать про те, що звільнення не було справжнім його волевиявленням, зміст рапорту не свідчить про те, що позивач хоче звільнитися за власним бажанням, а відповідач не з`ясував наявність чи відсутність причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, як необхідну умову для звільнення позивача зі служби за власним бажанням або з іншої підстави, передбаченої ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Протокольною ухвалою суду від 31.10.2023 закрито підготовче провадження і призначено адміністративну справу до розгляду по суті на 21.11.2023 об 11 год. 00 хв.

21.11.2023 протокольною ухвалою суду в судовому засіданні оголошено перерву до 21.12.2023 об 11 год. 30 хв. та викликано в якості свідків ОСОБА_2 (інспектора кадрового забезпечення) та ОСОБА_3 (начальника відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області).

Протокольною ухвалою суду від 21.12.2023 розгляд справи відкладено на 25.01.2024 об 12 год. 00 хв., повторно викликано в якості свідка ОСОБА_3 .

24.01.2024 представником відповідача подано до суду клопотання про долучення документів.

25.01.2024 протокольною ухвалою суду в судовому засіданні оголошено перерву до 22.02.2024 об 12 год. 00 хв.

22.02.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення відео файлів та документів.

Протокольною ухвалою від 22.02.2024 суд, без виходу до нарадчої кімнати, заслухавши думку сторін, перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі - позивач) проходив службу в органах внутрішніх справ з 11.05.2005, а в період з 07.11.2015 по 07.08.2023 проходив службу в підрозділах Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

04.03.2023 позивачем подано на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 04.03.2023 у зв`язку з наявністю поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, а саме у зв`язку з сімейними обставинами. У поданому 04.03.2023 рапорті позивачем також зазначено, що від проходження військово-лікарської комісії відмовляється, претензій щодо свого звільнення не має, на звільненні наполягає.

За результатом опрацювання вказаного рапорту наказом начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 07.08.2023 №391 о/с "По особовому складу" за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0069502), поліцейського взводу №1 роти патрульної поліції з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, з виплатою компенсації за 26 діб невикористаної відпустки за 2023 рік, з 07 серпня 2023 року. З виплатою премії в розмірі 244,822 відсотків грошового забезпечення за відпрацьований час у серпні 2023 року. Вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги складає 20 років 00 місяців 05 днів. Вислуга років на день звільнення складає: у календарному обчисленні - 20 років 00 місяців 05 днів; у пільговому обчисленні - 20 років 03 місяці 14 днів. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 04.08.2023.

В той же день, 07.08.2023, позивач ознайомився із наказом про звільнення від 07.08.2023 №391 о/с, про що свідчить власноручний підпис позивача на витязі із наказу, що міститься в матеріалах справи.

Однак, позивач стверджує, що рапорт про звільнення за власним бажанням написаний ним під тиском та не відповідає його волевиявленню, а звільнення відбулося з порушенням вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII(далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Частинами 2 й 3 ст. 77 даного Закону визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом (ч. 2 ст. 1 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 3 цього Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.

Отже, нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як спеціальні норми права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, нормами якого врегульовані спірні правовідносини, є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі-Положення), яким передбачено, що це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Пунктом 8 Положення визначено, що дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Пунктом 68 Положення визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Верховний Суд України в постанові від 24 червні 2014 року у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 КЗпП), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема слід уважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Проте у межах передбаченого п. 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю між сторонами (проханням), зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення строку, та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2019 року у справі №810/3376/16, від 20 грудня 2019 у справі №826/375/17, від 09 лютого 2021 в справі №826/10404/16.

Верховний Суд в постанові від 15 лютого 2021 в справі № 160/3607/19 зазначив, що видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

При цьому Верховний Суд в постанові від 30 вересня 2020 в справі №826/16621/17 дійшов наступного висновку: Отже, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Як встановлено судом, 04.08.2023 ОСОБА_1 на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 04.03.2023 у зв`язку з наявністю поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, а саме у зв`язку з сімейними обставинами.

У поданому 04.08.2023 рапорті позивачем також зазначено, що від проходження військово-лікарської комісії він відмовляється, претензій щодо свого звільнення не має, на звільненні наполягає.

Зазначений рапорт містить дату його складення 04.08.2023, підпис позивача, підставу для звільнення - власне бажання, та дату звільнення 04.08.2023, цей рапорт прийнятий відповідачем, тобто сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудових відносин.

За результатами розгляду рапорту, враховуючи зазначену в рапорті про звільнення бажану дату звільнення 04.08.2023, начальником Головного управління Національної поліції в Житомирській області прийнято наказ №391 о/с від 07.08.2023, яким позивача з 07.08.2023 звільнено зі служби в поліції згідно п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

В свою чергу, із змісту позовної заяви та пояснень позивач під час розгляду справи судом встановлено, що 03.08.2023 позивач поза службою у свій вихідний день, перебуваючи у м. Овруч з власної необережності отримав травму у вигляді вивиху плечового суглобу. Зазначив, що у місті він зустрів працівників групи швидкого реагування відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції ГУНІЇ в Житомирській області, які перебували на патрулюванні та вони запропонували підвезти його до лікарні.

04.08.2023 позивач прибув до відділу поліції №1, де повідомив начальнику про отриману травму плеча поза службовий час.

Позивач зазначив, що начальник відділу поліції №1 наказав йому невідкладно написати рапорт про звільнення за власним бажанням. Зауважив, що під психологічним тиском начальника він під диктовку працівника відділу кадрового забезпечення відділу поліції №1 написав рапорт про звільнення за власним бажанням. Позивачу надали зразок рапорту та наказали дослівно його переписати із зазначенням причин звільнення, обґрунтувавши це тим, що так вимагає законодавство. Датою звільнення позивачу наказали написати 04.08.2023, тобто дату написання рапорту. При цьому, йому не дали можливості пройти ВЛК перед звільненням, так як за час служби мав численні захворювання.

Позивач зауважив, що 03.08.2023 у нього був вихідний та перебував поза службою, громадського порядку не порушував, не вчиняв будь-яких протиправних дій, які б могли стати підставою для його звільнення.

Однак, в судовому засіданні було досліджено відеозаписи з нагрудної камери патрульного із яких встановлено, що 03.08.2023 позивача було доставлено до відділу поліції патрульним екіпажем, який прибув за викликом у зв"язку із бійкою. На відеозаписі чітко зафіксовано, що позивач з явними ознаками алкогольного сп`яніння, під час спілкування використовував нецензурну лайку, погрози, а також поводив себе агресивно відносно працівників поліції.

В подальшому, працівниками патрульної поліції позивача було доставлено до КНП "Овруцької міської лікарні", де було проведено освідування на вживання алкоголю з використанням технічних засобів, за результатами якого було виявлено недопустимий вміст алкоголю в крові - 1,75%.

В судовому засіданні було допитано в якості свідка начальника відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 . В своїх поясненнях свідок зазначив, що до відділу поліції надійшов виклик щодо неправомірних дій з боку поліцейського. Зазначив, що на місці події позивач був з ознаками сильного алкогольного сп`яніння, ступінь якого було встановлено в подальшому у лікарні. Ініціатором звільнення був сам позивач.

Також в судовому засіданні було допитано в якості свідка інспектора кадрового забезпечення ОСОБА_2 , який зазначив, що поза службою у позивача виникла конфліктна ситуація з цивільною особою, від якої надійшла скарга по лінії 102. Службове розслідування за скаргою цивільної особи не проводилось, оскільки конфлікт було врегульовано на місці події, а позивачем подано рапорт про звільнення. Разом з тим, ОСОБА_2 зазначив, що тиску на позивача при написанні рапорту з його сторони не було, він лише надав зразок для написання рапорту про звільнення та від керівника отримав вказівку прийняти даний рапорт позивача. Позивач не скаржився на будь-який тиск щодо його звільнення.

У судовому засіданні позивач підтвердив, що 03.08.2023 між ним та громадянином виникла суперечка та в подальшому бійка, в результаті чого позивач пошкодив руку. Зазначив, що на місце події прибув екіпаж патрульної поліції, на нього наділи наручники, посадили в автомобіль та доставили до відділу поліції. Не заперечував, що у відділі поліції сперечався та сварився з патрульними. Позивачем також підтверджено, що в цей же день він вживав алкоголь. У своїх поясненнях позивач зауважив, що рапорт про звільнення писав сам по наданому зразку, тиску на нього з боку ОСОБА_2 не було.

Таким чином, зі змісту рапорту позивача, поданого ним 04.08.2023 чітко встановлено, що ОСОБА_1 добровільно висловив бажання бути звільненим зі служби в Національній поліції України саме «за власним бажанням» та фактично наполягав на своєму звільненні «у найкоротший термін» та конкретно визначений ним самим строк - з 04.08.2023.

З огляду на встановлені обставини, доводи ОСОБА_1 про те, що на нього здійснювався психологічний тиск при написанні рапорту про звільнення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Будь-яких відомостей та належних і достовірних доказів про те, що на позивача при поданні вище вказаного рапорту від 04.08.2023 з боку посадових осіб Головного управління Національної поліції в Житомирській області чинився який-небудь тиск матеріали справи не містять.

Позивач із заявами про відкликання рапорту про звільнення до моменту видання наказу про його звільнення зі служби в поліції не звертався, про вчинення на нього тиску щодо написання рапорту про звільнення не заявляв.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 07.08.2023 №391 о/с «по особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення зі служби, відтак підстави для задоволення таких позовних вимог також відсутні.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

За відсутності документально-підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (вул. Старий Бульвар, 5/37, м. Житомир, 10008. РНОКПП/), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Г. Попова

12 березня 2024 р.