Справа № 240/550/24
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/550/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа: Громадська організація "Проти придурків та ідіотів", про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невнесення до матеріалів пенсійної справи інформації про те, що ОСОБА_1 не працює згідно його заяви від 24 вересня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, внести до матеріалів пенсійної справи інформацію про те, що ОСОБА_1 не працює згідно його заяви від 24 вересня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 24 вересня 2018 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з письмовою заявою, направленою електронною поштою, про перенесення терміну виплати пенсії на більш раніший, в якій вказував, що не працює, інших доходів не має, та просив переглянути строки виплати йому заробітної плати. Водночас, відповідач, маючи інформацію про відсутність у заявника заробітку у 2018 році, визнав достатність поданої заяви про те що пенсіонер не працює, врахував непрацюючий статус заявника, та переніс дату виплати пенсії на 11 число кожного місяця, однак до матеріалів пенсійної справи інформації про те, що ОСОБА_1 не працює не вніс.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у строк та в порядку, визначеному ст.152, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову.

01.03.2024 позивачем подано відповідь на відзив, де він зазначає, що відповідачем не було спростовано його доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 з 19.11.2009 отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та з 05.02.2014 переведений на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу".

24.09.2018 позивач направив на електронну адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області заяву, в якій вказав, що отримує пенсію по інвалідності в Коростишівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, не працює, інших доходів не має. Пенсія йому виплачується 21 числа кожного місяця, однак дана дата виплати пенсії не дозволяє йому своєчасно розраховуватись за комунальними та іншими платежами, строк сплати яких визначено до 5-10 числа наступного місяця. В зв`язку з викладеним просив переглянути строки виплати йому заробітної плати.

Відповідач листом від 05.10.2018 №Х-4274 повідомив ОСОБА_1 , що його звернення з приводу зміни дати виплати розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та вказав, що відповідно до ст.47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії виплачується щомісячно у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія. Також вказано, що враховуючи прохання позивача та згідно черговості отримання пенсії шляхом зарахування на рахунки у банківських установах, з листопада 2018 року йому встановлено дату виплати пенсії 11 число.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невнесення до матеріалів пенсійної справи інформації про те, що ОСОБА_1 не працює згідно його заяви від 24.09.2018 протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Стаття 46 Конституції України гарантує громадянам право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з п.2.21. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), документами, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними. У разі відсутності у зареєстрованої (взятої на облік) внутрішньо переміщеної особи документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), факт звільнення з роботи встановлюється на підставі особистої заяви із зазначенням дати, з якої особа не працює, та поясненням обставин, у зв`язку з якими неможливо внести запис у трудову книжку чи надати оригінал трудової книжки.

У разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням.

При цьому відповідно до пункту 2 частини 2 статті 16 Закону особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору).

У разі звільнення (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії про дату звільнення (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) шляхом подання заяви.

Отже, для забезпечення виплати пенсій у належних розмірах, передбачених законодавством, та з метою попередження переплат пенсійних виплат одержувачам пенсій необхідно своєчасно повідомляти органи Пенсійного фонду про факт працевлаштування чи звільнення з роботи.

Як встановлено судом, позивач при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою від 24.09.2018 про перенесення дати виплати пенсії, вказав лише те, що він не працює.

Водночас, будь яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт звільнення позивача з роботи (припинення зайнятості) відповідачу не надано, як і не вказано дати такого звільнення.

Також судом встановлено, і не заперечується позивачем, що він не звертався до відповідача про визнання його непрацюючою особою, протягом десяти днів після звільнення, так як наказ про звільнення оскаржував в судовому порядку, в суд подав оригінал наказу про звільнення, трудову книгу у роботодавця не забирав.

З огляду на наведене, у відповідача, як суб`єкта владних повноважень, відсутні підстави для внесення до матеріалів пенсійної справи відомостей про те, що ОСОБА_1 не працює.

Також суд погоджується з твердженням відповідача про те, що для можливості проведення перерахунку пенсії у зв`язку зі звільненням, позивач може звернутись із відповідною заявою та документами, що ідентифікують особу (паспорт), а також про припинення трудової діяльності до територіального органу Пенсійного фонду України (сервісного центру) або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність порушеного права.

Якщо право особи не є порушеним, то, відповідно, воно не може бути захищеним судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановленого факту відсутності порушення прав особи, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.

З урахуванням відмови у задоволенні позову, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.Ольжича,7, м.Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, ), третя особа: Громадська організація "Проти придурків та ідіотів" (вул.Святкова,48, м. Коростишів, Житомирський р-н, Житомирська обл., 12504, ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва