Справа № 260/7424/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-03-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/7424/23 пров. № А/857/23121/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Дору Ю.Ю. в порядку письмового провадження у м. Ужгороді) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ, відповідач), в якому визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у нарахуванні та виплаті йому щомісячних доплат до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, Уряд) №713 від 14.07.2021 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб у розмірі 2000,00 грн (далі - Постанова №713) та постанови КМУ №849 від 16.09.2020 Деякі питання підвищення пенсійних виплат, для окремих категорій осіб у 2021 році та в подальшому (далі - Постанова №849) у розмірі 400 грн, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому з 01.07.2021 щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн відповідно до Постанови №713, з урахуванням раніше виплачених сум, а також нарахувати та виплатити йому з 01.10.2021 щомісячну виплату в розмірі 400,00 грн відповідно до Постанови №849.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 позовні вимоги були задоволені повністю.

Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в частині визнання протиправної відмови ГУ ПФУ у нарахуванні та виплаті позивачу щомісячних доплат до пенсії відповідно до Постанови №849 у розмірі 400 грн та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 01.10.2021 від 16.09.2020 вказану щомісячну виплату було відмовлено.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги повністю.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду без змін, виходячи з наступного.

Ухвалюючи додаткове рішення та відмовляючи позивачу у задоволенні невирішеної позовної вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір пенсії позивача після проведеного перерахунку з 01.04.2019 склав 18540,00 грн, що перевищує розмір розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020 рік 10340,35 грн. За таких обставин компенсаційна виплата передбачена Постановою №849 не виплачується. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно не встановлено позивачу спірну компенсаційну виплату.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.

Слід зазначити, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обов`язку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги.

Згідно ч.1 ст.252 КАС України, підставою для винесення додаткового рішення може бути неухвалення судом рішення щодо однієї з позовних вимог, якщо щодо решти вимог, заявлених у позові, рішення ухвалено. Додаткове рішення необхідне також у тих випадках, коли відповідь суду не відповідає обсягу поставленого питання або ж спосіб судового захисту викладений неповно.

Таким чином, додатковим судовим рішенням вирішуються окремі позовні вимоги, які не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

При цьому, додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано виключний перелік правових підстав для ухвалення судом додаткового судового рішення у справі.

Як видно з матеріалів справи, судом першої інстанції не вирішено одну з позовних вимог щодо визнання протиправною відмову у виплаті щомісячної доплати 400,00 грн та зобов`язання ГУ ПФУ нарахувати та виплатити її позивачу з 01.10.2021.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку ГУ ПФУ та отримує пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон №2262).

На звернення позивача, ГУ ПФУ повідомило про відсутність підстав для встановлення щомісячної компенсаційної виплати у розмірі 400,00 грн, оскільки розмір пенсії позивача перевищує 10340 грн.

Вважаючи відмову пенсійного органу протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним повозом.

Відповідно до п.2 Постанови №849, з 01.10.2021 особам, яким виповнилося 75 років до досягнення 80-річного віку, у яких щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, не досягає розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії за 2020 рік (10340,35 грн), щомісячну компенсаційну виплату в розмірі до 400 гривень у межах зазначеного розміру. Оскільки розмір пенсії позивача перевищує 10340,35 грн, то право на компенсаційну виплату у розмірі 400 грн відсутнє.

Середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії за 2020 рік становить 10340,35 грн.

Як встановлено судом першої інстанції та видно з матеріалів справи, на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 по справі №260/517/21, було здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019, в результаті проведеного перерахунку основного розміру його пенсії такий склав 18540,00 грн.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи протоколів перерахунку пенсії позивача з 01.08.2021 розмір пенсії позивача складає 18540 грн, тобто перевищує 10340,35 грн, а тому право на компенсаційну виплату у розмірі 400 грн відсутнє.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір пенсії позивача після проведеного перерахунку становив 18540 грн, що перевищує розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020 рік 10340,35 грн. А за таких обставин компенсаційна виплата передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2020 № 849 не виплачується.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване додаткове рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року по справі №260/7424/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Н. В. Ільчишин