Справа № 240/22524/23
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

11 березня 2024 року

м. Київ

справа №240/22524/23

адміністративне провадження № К/990/7425/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови продовження дії посвідчення інваліда війни 2 групи;

- зобов`язати відповідача продовжити статус особи з інвалідністю внаслідок війни на період дії групи інвалідності.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11.09.2023, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2024, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 06.09.2018 у справі № 357/4304/17, від 11.12.2018 у справі № 279/55023/16.

На думку скаржника, віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни, перелік яких визначений статтею 7 Закону України «Про статус ветерані війни, та гарантії їх соціального захисту», виключно через встановлення відповідності такої особи загальному визначенню «ветеран війни», передбаченому статті 4 цього Закону, є помилковим, оскільки частина друга статті 7 цього Закону є спеціальною нормою, яка встановлює самостійні підстави для віднесення відповідної особи до особи з інвалідністю внаслідок війни, що є одним із видів ветеранів війни.

У контексті цього скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 4 Закону України «Про статус ветерані війни, та гарантії їх соціального захисту» з урахуванням спеціальних норм - статей 6, 7 ,9 цього Закону.

Однак колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд вже висловлювався щодо питання застосування вказаних норм та в постанові від 02.04.2021 у справі № 0540/9350/18-а дійшов висновку, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 30.09.2019 у справі № 824/32/19-а.

Покликання скаржника на правові висновки Верховного Суду в постанові від 06.09.2018 у справі № 357/4304/17, суд касаційної інстанції не бере до уваги з огляду на таке.

У справі № 357/4304/17 Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав надання статусу інваліда війни позивачу, причина інвалідності якого прямо не передбачена Законом України «Про статус ветерані війни, та гарантії їх соціального захисту», при цьому суди встановили, що обставини справи, зокрема й безпосередня участь позивача в бойових діях в зоні АТО та наявність у нього статусу учасника бойових дій, в сукупності підтверджує участь позивача в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Натомість у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що травма ОСОБА_1 отримана під час ліквідації наслідків надзвичайної ситуації техногенного характеру в школі №304 м. Києва та не пов`язана із захистом Батьківщини.

Отже, висновки Верхового Суду у справі № 357/4304/17 не можуть бути застосовані до справи № 240/22524/23 з огляду на різні фактичні обставини у справах.

Стосовно покликання скаржника на постанову Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 279/55023/16 колегія суддів зауважує, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень постанова з вказаними реквізитами відсутня.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладені вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

2. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя А.І. Рибачук

Суддя Л.В. Тацій