Справа № 120/261/24
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 березня 2024 р. Справа № 120/261/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані бездіяльністю Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо не надсилання кореспонденції за належністю; незабезпеченні його права на користування глобальною мережею Інтернет, в створенні електронної скриньки та електронного гаманця; у невидачі талонів-підтверджень на його звернення; ненадання відповіді на інформацію на його звернення від 01.07.2022, 02.05.2023, 05.05.2023, 17.05.2023, 21.06.2023, 07.07.2023, 15.09.2023; незабезпеченні права на отримання інформації щодо ознайомлення з індивідуальним планом виправлення та ресоціалізації, з програмою здійснення соціально-виховної та психологічної роботи, ненадання копії рішень щоквартального оцінювання поведінки; незабезпеченні права проходження тестування психологічного характеризування за програмою багатофакторного особистісного опитувальника на українській мові; незабезпеченні права на збереження документів у особовій справі; у не сприянні у вжитті заходів щодо документування його паспортом України, набутті громадянства України, отримання пенсії або соціальної допомоги; у порушенні термінів направлення заяв-анкети для виготовлення паспорта України № НОМЕР_1 ; ненадання належних комунально-побутових послуг, незабезпеченні права на користування українською мовою в офіційному діловодстві, незабезпеченні права на отримання копій документів, незабезпеченні доступу до правосуддя.

Ухвалою від 09.01.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті справи

У встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, хоча копія ухвали про відкриття провадження від 09.01.2024 доставлена до його електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" 11.01.2024, що підтверджується відповідною довідкою.

Так, частина 4 статті 159 КАС України визначено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 6 стаття 162 КАС України).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі та з 14.01.2001 року відбуває покарання в державній установі "Вінницька установа виконання покарань № 1".

Як зазначає позивач, від неодноразово звертався із заявами, зверненнями та скаргами до органів державної влади, зокрема:

14.09.2020 до Уповноваженого ВРУ з прав людини;

19.03.2020, 25.05.2021, 13.09.2021, 15.09.2021, 27.06.2022, 23.01.2023 до Вінницької обласної прокуратури;

04.08.2021 до Генеральної прокуратури України;

30.06.2022 до Президента України;

27.05.2022, 16.06.2022 (2 заяви), 13.03.2023, 05.05.2023, 31.07.2023 до Вінницького міського суду;

07.07.2023 до Вінницького апеляційного суду;

21.02.2023, 14.03.2023, 17.07.2023 до Ярмолинецького районного суду;

23.01.2023 Вінницької окружної прокуратури;

09.01.2023 (дві скарги) до Офісу Генерального прокурора.

Разом із тим, Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)" вказані заяви, звернення та скарги приймала для пересилання, що підтверджується талонами-підтвердженням, проте, як вказує позивач, за належністю до органів державної влади не направляла.

ОСОБА_1 вказує, що звертався до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" із заявами про надання інформації від 01.07.2022, 02.05.2023, 05.05.2023, 17.05.2023, 21.06.2023, 07.07.2023, 15.09.2023, проте відповіді на свої заяви не отримав.

Крім того позивач зазначає, що у вказаних зверненнях порушувалися питання щодо незабезпечення Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" його прав на користування глобальною мережею Інтернет, створення електронної скриньки та електронного гаманця; на незабезпеченні його права на отримання інформації щодо ознайомлення з індивідуальним планом виправлення та ресоціалізації, з програмою здійснення соціально-виховної та психологічної роботи, ненадання копії рішень щоквартального оцінювання поведінки; незабезпеченні права проходження тестування психологічного характеризування за програмою багатофакторного особистісного опитувальника на українській мові, ненадання належних комунально-побутових послуг.

Також ОСОБА_1 зазначає про незабезпення Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" його права на збереження документів у особовій справі; у не сприянні у вжитті заходів щодо документування його паспортом України, набутті громадянства України, отримання пенсії або соціальної допомоги; у порушенні термінів направлення заявки-анкети для виготовлення паспорта України № НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з вказаними діями та бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Відповідно до статті 5 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII "Про інформацію" (далі Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За змістом статті 20 Закону № 2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити до органів державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі Закон № 393/96-ВР).

Цей Закон також забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Вказані конституційні положення, а також положення Закону України "Про звернення громадян" містять правову процедуру розгляду звернень особи, зокрема до суб`єктів владних повноважень, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (частина 3 статті 63 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Відповідно до статті 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч.ч. 1, 2 ст. 7 КВК України).

Так, надаючи оцінку посиланням позивача щодо допущення з боку адміністрації Установи протиправної бездіяльності, яка виразилась у не надсиланні письмових звернень ОСОБА_1 за належністю, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 151 КВК України встановлено, що на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Перелік прав та обов`язків засуджених до позбавлення волі наведено у статті 107 КВК України, частиною 1 якої визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, в тому числі й здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

Відповідно до частини 1 статті 8 КВК України засуджені мають право, зокрема звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань.

Відповідні звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому видається талон-підтвердження. Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату.

Засудженим дозволяється одержувати і відправляти листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості (частина 1 статті 113 КВК України).

На виконання вимог статей 8, 107, 113 КВК України, статей 7, 9, 13 Закону України "Про попереднє ув`язнення" та з метою регулювання порядку організації перегляду кореспонденції, яку одержують або відправляють засуджені до позбавлення волі та особи, взяті під варту, розроблено Інструкцію з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2013 № 1304/5 (далі-Інструкція № 1304/5).

Відповідно до пункту 4 Інструкції № 1304/5 звернення (кореспонденція) засуджених чи осіб, взятих під варту, до адміністрації органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань подаються до адміністрації установи виконання покарань, слідчого ізолятора. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому чи особі, взятій під варту, видається талон-підтвердження (додаток 1). Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату з урахуванням вимог Закону України "Про попереднє ув`язнення", Кримінально-виконавчого та Кримінального процесуального кодексів України.

Такі звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань або слідчого ізолятора, у свою чергу, останні мають надати талон-підтвердження.

Форма талону-підтвердження визначена додатком 1 до Інструкції № 1304/5. Зокрема, талон містить інформацію про особу, якій його видано про те, що від нього (неї) прийнято для надсилання у запечатаному вигляді конверт та інформацію про найменування адресата.

Відповідно до пунктів 6-8 пункту 3 розділу VII Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5 (далі - Правила № 1769/5) кореспонденція, яку ув`язнені та засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подання. Кореспонденція, яку ув`язнені та засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Кореспонденція, яку ув`язнені чи засуджені адресують захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до положень КПК, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подання. Кореспонденція, яку ув`язнені та засуджені одержують від такого захисника, перегляду не підлягає.

Ув`язнений та засуджений має право передати кореспонденцію з питань кримінального провадження захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до КПК, безпосередньо під час побачення з ним.

Перед надісланням кореспонденції, зазначеної в пунктах 6, 7 цієї глави, ув`язнені та засуджені особисто запечатують її у конверти та передають відповідальній посадовій особі СІЗО.

Під час отримання такої кореспонденції для надіслання відповідальна посадова особа СІЗО видає ув`язненому чи засудженому талон-підтвердження (додаток 21).

Відповідно до п. 2 розділу XIII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України 28.08.2018 № 2823/5 (далі № 2823/5) кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини та його представникам, Європейському суду з прав людини, суду, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, прокурору, захиснику у кримінальному провадженні, який здійснює свої повноваження відповідно до статті 45 Кримінального процесуального кодексу України, або отримують від них, перегляду не підлягає і протягом доби з часу її подання надсилається за належністю або вручається засудженим у запечатаному вигляді (конверті). Кореспонденція, яку засуджені адресують іншим органам державної влади, органам місцевого самоврядування та об`єднанням, надсилається за належністю протягом трьох діб з часу її подання.

Під час отримання такої кореспонденції для відправлення начальник відділення, а у вихідні і неробочі дні - ЧПНУ видає засудженому талон-підтвердження відповідно до законодавства.

З аналізу вищезазначених положень Інструкції № 1304/5, Правил № 2823/5 та Правил № 1769/5 суд доходить висновку, що за загальним правилом талон-підтвердження підлягає видачі засудженому/особі, взятій під варту у разі подання звернення (кореспонденції) з метою їх направлення.

З доданих позивачем до позовної заяви талонів-підтверджень слідує, що відповідачем прийнято від засудженого ОСОБА_1 вихідну письмову кореспонденцію, а саме:

- 14.09.2020 кореспонденцію, адресовану Уповноваженому ВРУ з прав людини;

- 19.03.2020 кореспонденцію, адресовану Прокуратурі Вінницької області;

- 25.05.2021 кореспонденцію, адресовану Вінницькій обласній прокуратурі;

- 04.08.2021 кореспонденцію, адресовану Генеральній прокуратурі України;

- 13.09.2021 кореспонденцію, адресовану Вінницькій обласній прокуратурі;

- 15.09.2021 кореспонденцію, адресовану Вінницькій обласній прокуратурі;

- 27.05.2022 кореспонденцію, адресовану Вінницькому міському суду;

- 17.06.2022 кореспонденцію, адресовану Вінницькому міському суду;

- 17.06.2022 кореспонденцію, адресовану Вінницькому міському суду;

- 27.06.022 кореспонденцію, адресовану Вінницькому міському суду;

- 28.11.2022 кореспонденцію, адресовану Хмельницькій обласній прокуратурі (2 листа);

- 13.03.2023 кореспонденцію, адресовану Вінницькому міському суду;

- 05.05.2023 кореспонденцію, адресовану Вінницькому міському суду;

- 07.07.2023 кореспонденцію, адресовану Вінницькому апеляційному суду;

- 14.03.2023 кореспонденцію, адресовану Ярмолинецькому районному суду;

- 17.07.2023 кореспонденцію, адресовану Ярмолинецькому районному суду;

- 27.06.2022 кореспонденцію, адресовану Вінницькій обласній прокуратурі;

-23.01.2023 кореспонденцію, адресовану Вінницькій обласній прокуратурі;

- 23.01.2023 кореспонденцію, адресовану Вінницькій окружній прокуратурі;

- 09.01.2023 кореспонденцію, адресовану Генеральній прокуратурі України;

- 30.06.2022 кореспонденцію, адресовану Офісу Президента України.

Вказані талони-підтвердження містять інформацію про особу, якій його видано про те, що від нього прийнято для надсилання у запечатаному вигляді конверт та інформацію про найменування адресата. Також талони-підтвердження підписані відповідальними посадовими особами, містять їх підпис та дату заповнення.

Таким чином, наявність талонів-підтверджень, в силу встановленого порядку, є належними та достатніми доказами, які підтверджують отримання адміністрацією установи виконання покарань кореспонденції для їх подальшого надсилання за визначеною самостійно позивачем на конвертах адресою.

Поряд із цим, позивач переконує суд, що вказану кореспонденцію від 14.09.2020 до Уповноваженого ВРУ з прав людини; від 19.03.2020, 25.05.2021, 13.09.2021, 15.09.2021, 27.06.2022, 23.01.2023 до Вінницької обласної прокуратури; від 04.08.2021 до Генеральної прокуратури України; від 30.06.2022 до Президента України; від 27.05.2022, 16.06.2022 (2 заяви), 13.03.2023, 05.05.2023, 31.07.2023 до Вінницького міського суду; від 07.07.2023 до Вінницького апеляційного суду; від 21.02.2023, 14.03.2023, 17.07.2023 до Ярмолинецького районного суду; від 23.01.2023 Вінницької окружної прокуратури; від 09.01.2023 (дві скарги) до Офісу Генерального прокурора, за належністю направлено не було.

Відповідно наявних в матеріалах справи довідках Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 13.07.2022 та від 07.04.2023, записи про прийняття до відправлення кореспонденції від 13.03.2023 до Вінницького міського суду (32595), від 09.01.2023 до Офісу Генерального прокурора (3115) та від 27.06.2022 до Вінницької обласної прокуратури (1604) внесені до Журналу №6463 н «Обліку кореспонденції осіб, які тримаються в установі виконання покарань».

Суд зазначає, що талони-підтвердження, супровідні листи, відомості Журналу обліку вихідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі виконання покарань підтверджують факт прийняття поштової кореспонденції від ОСОБА_1 , однак не можуть слугувати належними доказами, які засвідчують факт направлення такої кореспонденції.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" не надано жодних інших доказів, які б могли підтвердити саме факт надсилання кореспонденції позивача (реєстри відправки поштової кореспонденції з відмітною відділення поштового зв`язку тощо).

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав належних та допустимих доказів в підтвердження виконання покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення надсилання отриманої від засудженого ОСОБА_1 поштової кореспонденції на адресу Уповноваженого ВРУ з прав людини, Вінницької обласної прокуратури, Генеральної прокуратури України, Офісу Президента України, Вінницького міського суду, Вінницького апеляційного суду, Ярмолинецького районного суду, Вінницької окружної прокуратури та Офісу Генерального прокурора.

Крім того, в матеріалах справи також наявні листи органів державної влади, в яких зазначається про відсутність надходження від ОСОБА_1 вхідної кореспонденції.

Так, листом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини №31546.4/П-18031.3/20/27.2 від 13.11.2020, ОСОБА_1 повідомлено про ненадходження звернення від 14.09.2020 на адресу Уповноваженого.

Листами Вінницької обласної прокуратури №27-860-16 від 09.08.2021, № 27-860-16 від 18.10.2021, №33-860-16 від 14.07.2023 позивача повідомлено, що його звернення від 25.05.2021, 13.09.2021, 15.09.2021, 27.06.2022 та 23.01.2023 до Вінницької обласної прокуратури не надходили.

Листом Офісу Генерального прокурора №33-72вих-23 від 25.07.2023 ОСОБА_1 повідомлено про те, що в поточному році будь-які його скарги зареєстрованими не значаться.

Вінницький міський суд листом №03-62/178/2023 від 28.07.2023 надав інформацію, що в комп`ютерній програмі «Д-3», інформація про надходження на адресу суду заяв та скарг ОСОБА_1 відсутня.

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у листі №676/7843/19/28648/2023 від 30.11.2023 зазначив, що заяви від 14.03.2023 та від 17.07.2023 у матеріалах справи відсутні та на адресу суду станом на 30.11.2023 не надходили.

Не отримання суб`єктами владних повноважень та їх посадовими особами заяв (скарг, звернень) позивача спричинило порушення передбаченого нормами статей 8, 107, 113 КВК України права позивача на листування, оскільки судом із наданих представником позивача доказів встановлено, що листи не отримувалися адресатами.

Крім того, факт порушення працівниками установи ст. ст. 107, 113, 151 КВК України, п.1 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року № 2823/5, було встановлено Вінницькою окружною прокуратурою, за наслідками чого надіслано начальнику Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" вказівку про усунення порушень кримінально-виконавчого законодавства (лист №50-213/21 від 13.12.2021).

У позовні заяві позивач також зазначає про не направлення вихідної кореспонденції від 31.07.2023 до Вінницького міського суду та від 21.02.2023 до Ярмолинецького районного суду Хмельницької області, проте матеріали справи не містять доказів прийняття від засудженого ОСОБА_1 зазначеної вихідної письмової кореспонденції, згадки про такі заяви не містить жодний наявний у справі письмовий доказ.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи суд дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність ДУ "Вінницька УВП (№1)", яка виразилась у не надсиланні письмових звернень ОСОБА_1 , зокрема від 14.09.2020 до Уповноваженого ВРУ з прав людини; від 19.03.2020, 25.05.2021, 13.09.2021, 15.09.2021, 27.06.2022, 23.01.2023 до Вінницької обласної прокуратури; від 04.08.2021 до Генеральної прокуратури України; від 30.06.2022 до Президента України; від 27.05.2022, 16.06.2022 (2 заяви), 13.03.2023, 05.05.2023 до Вінницького міського суду; від 07.07.2023 до Вінницького апеляційного суду; від 14.03.2023, 17.07.2023 до Ярмолинецького районного суду; від 23.01.2023 Вінницької окружної прокуратури; від 09.01.2023 (дві скарги) до Офісу Генерального прокурора за належністю.

Щодо незабезпечення позивача правом користуватися мережею Інтернет, можливістю створити електронну скриньку та електронний гаманець, суд зазначає таке.

Особливості реалізації права засуджених на користування глобальною мережею Інтернет врегульовано статтею 110 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Частиною 5 зазначеної вище статті передбачено, що засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених.

Водночас частиною 8 статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що порядок організації побачень, телефонних розмов, користування мережею Інтернет встановлюється Міністерством юстиції України.

На реалізацію положень статей 107 та 110 Кримінально-виконавчого кодексу України наказом Міністерства юстиції України від 19.10.2017 року №3233/5 затверджений Порядок організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет (далі Порядок №3233/5).

Згідно з пунктом 1 розділу 1 зазначеного Порядку для надання засудженим можливості доступу до глобальної мережі Інтернет (далі - Інтернет) адміністрація установи виконання покарань чи слідчого ізолятора (далі - установа) забезпечує оптимальний спосіб підключення установи до провайдера, який надає послуги доступу до Інтернету.

Так, розділом ІІ Порядку №3233/5 деталізовано особливості реалізації прав засуджених щодо користування глобальною мережею Інтернет

Зокрема, розділом ІІ Порядку №3233/5 передбачено, що на підставі Переліку веб-сайтів, до яких дозволяється доступ засудженим, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 19 жовтня 2017 року № 3233/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2017 року за № 1280/31148 (далі - Перелік), адміністрація установи з урахуванням вимог Кримінально-виконавчого кодексу України та Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року № 2823/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2018 року за № 1010/32462 (далі - Правила), розробляє список адрес вебсайтів, до яких дозволяється доступ (далі - список).

За заявою засуджених список може бути доповнений адміністрацією установи адресами вебсайтів, зміст яких не суперечить вимогам статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Засуджені можуть створювати електронну поштову скриньку та користуватися нею під контролем адміністрації установи. Засуджений може використовувати виключно особистий обліковий запис електронної поштової скриньки.

Адміністрація установи ознайомлюється зі змістом вхідних та вихідних повідомлень у разі, якщо це необхідно з огляду на індивідуальні ризики окремих засуджених. Засуджений письмово повідомляється про те, що його електронна кореспонденція підлягає перегляду, про що він на повідомленні про перегляд вхідних та вихідних електронних листів (додаток 1) ставить підпис про ознайомлення.

При ознайомленні зі змістом вхідних та вихідних повідомлень адміністрації та персоналу установи, які здійснюють перегляд, забороняється в будь-який інший спосіб використовувати електронну пошту та обліковий запис засудженого, крім дій, спрямованих на ознайомлення зі змістом вхідних та вихідних повідомлень. При здійсненні перегляду електронної пошти засудженого особа, яка вчиняє перегляд, вносить до журналу перегляду електронного листування засуджених (додаток 2) відмітку про дату та час здійснення перегляду електронного листування, прізвище, ім`я, по батькові засудженого, електронна пошта якого була переглянута, адресу облікового запису електронної пошти, яка підлягала перегляду, інформацію про виявлення порушень законодавства та цього Порядку або про їх відсутність, зазначає свої посаду, звання, прізвище, ім`я та по батькові та ставить підпис. У разі якщо доступ до облікового запису мали інші особи, такий обліковий запис видаляється. Про видалення облікового запису адміністрація установи виконання покарань повідомляє засудженого під його особистий підпис.

У разі якщо доступ до облікового запису електронної пошти було отримано іншими особами злочинним шляхом, засуджений у разі встановлення такого факту має письмово повідомити про нього адміністрацію установи.

Адміністрація установи за письмовою заявою засудженого надає дозвіл на користування засобами IP-телефонії та дозвіл на використання засобів відеозв`язку через Інтернет у порядку, передбаченому пунктом 2 розділу XIV Правил, які обліковуються в журналі обліку користування засудженими засобами ІР-телефонії (додаток 4) та в журналі здійснення засудженими відеозв`язку через мережу Інтернет (додаток 5).

Перед першим сеансом користування засудженим засобами ІР-телефонії та відеозв`язку адміністрація установи під його особистий підпис попереджає засудженого про здійснення аудіо- та відеозапису його розмови. Відповідна розписка долучається до особової справи засудженого.

У разі необхідності запис може бути переглянутий адміністрацією установи.

Під час користування Інтернетом засудженим забороняється: вносити будь-яку інформацію, у тому числі направляти листи, коментарі, знаки тощо та реєструватися на веб-сайтах, крім випадків створення та користування електронною поштовою скринькою в порядку, визначеному цим Порядком, а також у разі необхідності здійснення реєстрації для користування дозволеними сайтами; формувати будь-які бази даних та накопичувальні диски, у тому числі віртуальні; відвідувати веб-сайти соціальних мереж, сайти, що пропагують жорстокість, насильство, еротичного або порнографічного змісту, переглядати сайти, що можуть негативно вплинути на психічний стан засудженого, а також відвідувати сайти, що не входять до Переліку та списку.

Користування Інтернетом проводиться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну.

Відомості про надання засудженим права на користування Інтернетом обов`язково реєструються у журналі обліку надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет (додаток 6).

Заяви на користування Інтернетом засуджені подають до адміністрації установи.

Для упорядкування користування Інтернетом та забезпечення права всіх засуджених адміністратор складає графік роботи інтернет-класу, який затверджується начальником установи. Графік роботи інтернет-класу розміщується у вигляді наочної інформації. Заяви на користування Інтернетом засуджені подають до адміністрації установи. Користування Інтернетом оплачується власними коштами засуджених або коштами інших осіб шляхом їх внесення на електронний гаманець.

При розрахунку для засуджених вартості оплати за користування Інтернетом враховуються вартість тарифного плану підключення установи до провайдера, час, впродовж якого засуджений користувався Інтернетом, витрати на обслуговування мережі та інтернет-класу.

Засуджені під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, не віднесених до відання Мін`юсту, з дозволу адміністрації установи можуть мати при собі та користуватися під контролем адміністрації портативними персональними комп`ютерами з доступом до Інтернету відповідно до цього Порядку.

Системний аналіз приписів частини 5 статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України та вимог Порядку організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет свідчить про те, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує право засуджених користуватись мережею Інтернет, за їх письмовою заявою, не обмежуючи при цьому їх кількості у визначений розпорядком дня час. Однак, з метою реалізації такого права усіх засуджених підзаконним нормативним актом передбачено обмеження тривалості розмови засудженого, що не може перевищувати 15 хвилин.

Звертаючись до суду, позивач фактично зводив свої аргументи до того, що відповідачем не належно забезпечується право останнього на користування мережею Інтернет.

Разом з тим, суд відхиляє такі твердження позивача, як безпідставні та необґрунтовані, оскільки такі спростовується наявними у справі матеріалами.

Так, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 адресована начальнику Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", про надання йому можливості користуватися мережею Інтернет датована 02.05.2023.

Однак, відомостей про подачу позивачем даної заяви до адміністрації Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" матеріали справи не містять.

Листом 19.05.2023 №50-213-21 Вінницька окружна прокуратура повідомила ОСОБА_1 про наявність у нього права користуватися мережею Інтернет, відповідно до положень Порядку організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 19.10.2017 №3233/5, у тому числі скеровувати кореспонденцію через електронну поштову скриньку під контролем адміністрації установи. У зв`язку із наведеним, для користування Інтернетом, відповідно до п. 10 розділу ІІ Порядку, зазначено про необхідність подати заяву до адміністрації державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1). При цьому відзначено, що згідно з наданою інформацією, з такою заявою до установи виконання покарань на даний час ОСОБА_1 не звертався.

У листі Вінницької окружної прокуратури від 10.10.2023 №50-213-21 зазначено, що перевіркою додержання права на доступ до глобальної мережі Інтернет, встановлено, що 01.06.2023 ОСОБА_1 отримав планшетний комп`ютер моделі «HUAWEI MatePad 11», який зареєстровано та перевірено спеціалістам Вінницької УВП №1, згідно вимог ст. 110 КВК України та Порядку організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет затвердженого наказом Міністерства юстиції України 19.10.2017 № 3233/5. Проте, на даний час послугою мережі Інтернету не користується, електронну скриньку (адресу) не створив та не зареєстрував.

Отже, у даному випадку задля забезпечення права позивача на доступ до глобальної мережі Інтернет, Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" позивачу видано планшетний комп`ютер моделі «HUAWEI MatePad 11», проте, як встановлено прокурорською перевіркою послугою мережі Інтернет позивач не користується, електронну скриньку (адресу) не створив та не зареєстрував.

Крім того, належних доказів звернення до відповідача із заявою про надання доступу до мережі Інтернет, матеріали справи не містять, таким чином в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Відтак, відсутні правові підставі для задоволення позову і в зобов`язальній частині, адже у цій частині спірних відносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поряд із цим суд враховує позовній вимоги в частині визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо невидачі талонів-підтверджень на звернення позивача; ненадання відповіді на інформацію на його звернення від 01.07.2022, 02.05.2023, 05.05.2023, 17.05.2023, 21.06.2023, 07.07.2023, 15.09.2023.

Як вже зазначалося вище, відповідно до частини 1 статті 8 КВК України засуджені мають право, зокрема звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань. Відповідні звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому видається талон-підтвердження. Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату.

Пунктом 1 розділу ІII Правил 2823/5 направлені адресатам пропозиції, заяви та скарги з питань одержання посилок (передач) і бандеролей, надання побачень, телефонних розмов, медичної допомоги, забезпечення речовим майном, а також інші звернення, які можуть бути вирішені по суті адміністрацією установи виконання покарань, розглядаються на місці, не чекаючи результатів їх розгляду організаціями або посадовими особами, яким вони адресовані.

При задоволенні запиту засудженого на інформацію, яка не стосується його особисто, але є у розпорядженні адміністрації установи виконання покарань і передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, така інформація надається у порядку, встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Адміністрація установ виконання покарань має забезпечити виконання вимог Закону України «Про звернення громадян».

Отже, у разі отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому у будь-якому разі видається талон-підтвердження, при цьому, адресат якому адресоване звернення значення не має.

Позивач зазначає, що йому було відмовлено у видачі талонів-підтверджень на його звернення від 01.07.2022, 02.05.2023, 05.05.2023, 17.05.2023, 21.06.2023, 07.07.2023, 15.09.2023 до начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", однак будь-яких доказів на підтвердження звернення до відповідача із зазначеними зверненнями матеріали справи не містять.

Наявні в матеріалах справи власноруч написані позивачем звернення від 01.07.2022, 23.03.2023 (дві заяви), 02.05.2023, 05.05.2023 (дві заяви), 17.05.2023, 21.06.2023, 15.09.2023 до начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" не свідчать про те, що в кінцевому рахунку такі були подані для розгляду та вирішення порушених у них питань адміністрацією установи.

Таким чином у суду відсутні підстави стверджувати про порушення прав засудженого на звернення до адміністрації установи виконання покарань, а також на порушення права на отримання інформації у відповідності даних звернень, адже доказів їх отримання адміністрацією установи матеріали справи не містять.

Отже у цій частині адміністративний позов також задоволенню не підлягає.

Це ж і стосується позовних вимог в частині не ознайомлення позивача з індивідуальним планом виправлення та ресоціалізації, з програмою здійснення соціально-виховної та психологічної роботи, ненадання копії рішень щоквартального оцінювання поведінки, забезпечення його належними комунальними послугами.

Так, доказів звернення позивача до адміністрації установи із заявами про надання для ознайомлення з індивідуальним планом виправлення та ресоціалізації, з програмою здійснення соціально-виховної та психологічної роботи, та надання копій рішень щоквартального оцінювання поведінки матеріали справи не містять, а отже підстав для визнання протиправної бездіяльності Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" у частині незабезпечення прав позивача на отримання вказаних документів у суду немає.

Також позивач вказує на те, що з ним не було проведено тестування його особистісних характеристик на українській мові.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд зауважує, що наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року № 294/5 затверджено Методику визначення ступеня виправлення засудженого (далі Методика № 294/5).

Ця Методика визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань (слідчого ізолятора) матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Ступінь виправлення засудженого визначається з урахуванням оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, проведеної згідно з методичними рекомендаціями, визначеними Міністерством юстиції України та з використанням підсистеми «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, а також стану реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим (далі - Індивідуальна програма засудженого), яка є складовою Щоденника індивідуальної роботи із засудженим, Щоденника соціально-виховної роботи із засудженим неповнолітнім, визначених Положенням про відділення соціально-психологічної служби, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 04 листопада 2013 року № 2300/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 04 листопада 2013 року за № 1863/24395 (далі - Щоденник), інформації, отриманої від уповноваженого органу з питань пробації (щодо засуджених, до яких відповідно до статті 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк), та відображається у висновку щодо ступеня виправлення засудженого (далі - висновок), форма якого наведена в додатку до цієї Методики.

Основною метою висновку є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання або можливості застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

Як зазначає сам ОСОБА_1 у позовній заяві, 15.08.2023 ним було заповнено психологічний опитувальник, заповнений українською мовою, при цьому вказує, що результати не були внесені до висновку оцінки ступеня виправлення.

Разом із тим, суд зазначає, що на підтвердження вказаних порушень позивач не надає жодного доказу.

Також позивач оскаржує протиправну бездіяльність Державної установи в частині не сприяння у призначені пенсії та соціальної допомоги йому, як засудженому.

З цих підстав суд зазначає, що статтею 48 Конституції України кожному гарантується право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до частини 1 статті 8, статті 122 Кримінально-виконавчого Кодексу України, засуджені мають право на соціальне забезпечення, у тому числі й на оформлення пенсій, відповідно до законів України.

Засуджені мають право на загальних підставах на призначення та отримання пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законодавством про пенсійне забезпечення.

Пенсії засудженим за наявності відповідного права призначаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем відбування покарання. Особа, яка під час відбування покарання набула право на пенсію, надає адміністрації виправного закладу клопотання про забезпечення необхідних умов для призначення їй пенсії за місцезнаходженням цього виправного закладу, у тому числі щодо виклику представників Пенсійного фонду України з метою подання у встановленому порядку необхідних документів безпосередньо особою, яка відбуває покарання, або представником особи, яка відбуває покарання, за нотаріальним дорученням.

Адміністрація виправного закладу не більш як протягом 30 днів з дня реєстрації клопотання забезпечує зустріч засудженого з представником Пенсійного фонду України та всебічно сприяє належному оформленню і поданню ним відповідних документів або забезпечує умови для оформлення і подання необхідних документів через представника особи, яка відбуває покарання.

Виплата особам, засудженим до позбавлення волі, призначених пенсій здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на рахунок установи за місцем відбування покарання.

Із пенсій засуджених до позбавлення волі відшкодовуються витрати на їх утримання в установах виконання покарань в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому не менш як п`ятдесят відсотків пенсії зараховується установою за місцем відбування покарання на особовий рахунок засудженого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (надалі - Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 3 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Особи, які добровільно сплачували страхові внески в порядку та розмірах, встановлених законом, до солідарної системи та/або накопичувальної системи пенсійного страхування, мають право на умовах, визначених цим Законом, на отримання пенсії і соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду та/або на отримання довічної пенсії чи одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до статті 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно частин 1, 3 статті 47 Закону №1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Під час перебування пенсіонера в місцях позбавлення волі виплата призначеної йому пенсії здійснюється на загальних підставах у порядку, встановленому законодавством.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07 вересня 2016 року № 1492-VIII, який набрав чинності 08.10.2016, Закон №1058-IV доповнено ст. 48-1, згідно якої виплата особам, засудженим до обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, призначених пенсій здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на рахунок установи за місцем відбування покарання.

Із пенсій засуджених до обмеження волі або позбавлення волі на певний строк відшкодовуються витрати на їх утримання в установах виконання покарань в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому не менш як 50 відсотків пенсії зараховуються установою за місцем відбування покарання на особовий рахунок засудженого.

Також, відповідно до статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» у редакції, чинній на час призначення позивачеві соціальної допомоги, державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю - щомісячна державна допомога, що надається відповідно до норм цього Закону у грошовій формі особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю

Згідно частини 1 ст. 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» громадяни України, які є дітьми померлого годувальника або досягли віку, встановленого статтею 1 цього Закону, і не мають права на пенсію, або є особами з інвалідністю і не мають права на пенсію по інвалідності або державну допомогу у зв`язку з інвалідністю та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» державна соціальна допомога згідно із цим Законом призначається особі, яка: не одержує пенсію або соціальні виплати, що призначаються для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державна соціальна допомога на догляд призначаються з дня звернення за допомогою. Якщо звернення за допомогою відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення віку, встановленого статтею 1 цього Закону або встановлення інвалідності, допомога призначається з дня досягнення віку, встановленого статтею 1 цього Закону або визнання осіб особами з інвалідністю органами медико-соціальної експертизи.

У відповідності до вимог частини 2 статті 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» призначення і виплата державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд» (далі - Порядок № 261).

Пунктом 1 Порядку № 261 визначено, що цей Порядок визначає умови призначення, надання і виплати: державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам; державної соціальної допомоги на догляд.

Згідно пунктом 5 Порядку № 261 право на державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам мають особи, що одночасно відповідають таким умовам:

1) особи, які досягли віку 63 років і не мають права на пенсію відповідно до законодавства або визнані інвалідами в установленому порядку.

2) не одержують пенсію або соціальні виплати, що призначаються для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», та допомогу, що призначається відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам»;3) є малозабезпеченими особами (крім інвалідів I групи);

Відповідно до пункту 10 Порядку № 261 для призначення соціальної допомоги подаються такі документи: заява за формою, затвердженою наказом Мінсоцполітики.

Також, вказаним пунктом Порядку №261 визначено перелік документів, які необхідно надати разом з поданням заяви.

Для призначення соціальної допомоги заява подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Соціальна допомога призначається з дня звернення за допомогою. У разі коли звернення за соціальною допомогою відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особами віку, встановленого статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» або встановлення інвалідності, допомога призначається відповідно з дня досягнення особами віку, встановленого статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» або встановлення МСЕК інвалідності особі.

Днем звернення за призначенням соціальної допомоги вважається день прийняття органом соціального захисту населення заяви з усіма необхідними документами (пункт 11 Порядку № 261).

У пункті 36 Порядку № 261 визначено, що засуджені мають право на призначення соціальної допомоги, яка за наявності відповідного права призначається органами соціального захисту населення за місцем відбування особою покарання.

Особа, яка під час відбування покарання набула права на соціальну допомогу, подає до адміністрації установи виконання покарань клопотання щодо забезпечення необхідних умов для призначення їй соціальної допомоги за місцезнаходженням такої установи, зокрема щодо виклику представників органів соціального захисту населення і офіційного прийому ними в установленому порядку відповідних документів, передбачених пунктом 10 цього Порядку, безпосередньо від особи, яка відбуває покарання, або від її представника за довіреністю.

Адміністрація установи виконання покарань не більш як протягом 30 днів з дати реєстрації клопотання особи, яка набула права на призначення соціальної допомоги під час відбування покарання, забезпечує зустріч цієї особи із представником органу соціального захисту населення та всебічно сприяє належному оформленню і поданню нею відповідних документів або забезпечує умови для оформлення і подання необхідних документів через її представника.

Системний аналіз наведених норм доводить, що право на державну соціальну допомогу мають, зокрема, особи, які не мають права на пенсію. Така допомога призначається у випадку, якщо особа не має права на пенсію по інвалідності або державну допомогу у зв`язку з інвалідністю та постійно проживає на території України. Для призначення допомоги така особа особисто або через свого представника повинна звернутися до уповноваженого суб`єкта з відповідною заявою, до якої додати необхідні для призначення допомоги документи. При цьому, державна соціальна допомога призначається з дня звернення за допомогою. Разом з тим, якщо звернення за соціальною допомогою відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності, то допомога призначається відповідно з дня встановлення МСЕК інвалідності особі.

Як свідчать вищезазначені норми, засуджені мають право на призначення як пенсії так і соціальної допомоги, яка призначається за місцем відбування особою покарання. При цьому, така особа подає до адміністрації установи виконання покарань клопотання щодо забезпечення необхідних умов для призначення їй пенсії/соціальної допомоги за місцезнаходженням такої установи. Адміністрація установи виконання покарань протягом визначеного строку забезпечує зустріч цієї особи із представником Пенсійного фонду України/органу соціального захисту населення, сприяє належному оформленню і поданню документів, забезпечує умови для оформлення і подання документів.

Варто зазначити, що норми чинного, як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи в суді не покладали на установу, в які засуджений відбуває покарання доводити до останнього про наявність в нього права на отримання пенсії чи соціальної допомоги. Разом з тим, у разі звернення засудженого з клопотання про призначення пенсії або соціальної допомоги, на адміністрацію установи виконання покарань покладено обов`язок щодо забезпечення зустрічі цієї особи із представником пенсійного фонду або органу соціального захисту населення та всебічного сприяння належному оформленню і поданню нею відповідних документів або забезпечення умов для оформлення і подання необхідних документів через її представника.

Разом із тим варто зазначити, що жодних доказів звернення позивача до відповідача із клопотаннями про призначення пенсії або соціальної допомоги матеріали справи не містять.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо наявності факту такого звернення.

Суд зазначає, що здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Більш того, щоб позивачу був наданий судовий захист, суд має встановити наявність порушеного права. При чому обов`язок щодо доказування факту наявності порушеного права покладається саме на позивача.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Для визначення інтересу, як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес, як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права; пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику.

Отже, за вищезазначеними правовими нормами, обов`язковою умовою звернення до суду передбачено наявність порушеного права, що, є самостійною підставою для відмови у позові, у разі відсутності такої умови. Порушення має бути реальним, а не абстрактним чи дотичним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Тож, судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Суд зазначає, що під час розгляду даного спору, позивачем так і не було доведено наявність порушеного права в частині незабезпечення відповідачем правом користуватися мережею Інтернет, можливістю створити електронну скриньку та електронний гаманець, в частині невидачі талонів-підтверджень на його звернення; ненадання відповіді на інформацію на його звернення від 01.07.2022, 02.05.2023, 05.05.2023, 17.05.2023, 21.06.2023, 07.07.2023, 15.09.2023, в частині ненадання для ознайомлення з індивідуальним планом виправлення та ресоціалізації, з програмою здійснення соціально-виховної та психологічної роботи, та не надання копій рішень щоквартального оцінювання поведінки, а також і в частині проведення тестування його особистісних характеристик, та не внесення їх результатів до висновку оцінки ступеня виправлення, не сприяння у призначенні йому пенсії чи соціальної допомоги, не забезпечення його комунальними послугами. А тому, з огляду на відсутність в даному випадку обов`язкової складової права для звернення до суду із позовом - наявність порушеного права саме цієї особи у спірних правовідносинах, оскільки таке право не може бути уявним, або заявленим на майбутнє, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цих частинах.

Щож до не сприяння Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" у отриманні ОСОБА_1 паспорта громадянина України, суд зазначає таке.

Процедура видачі паспорта громадянина України врегульована Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України..

Згідно п.п. 3 п. 7 Порядку, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються: особі, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або яка перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу, - через уповноважену особу адміністрації відповідної установи, місця попереднього ув`язнення або закладу (далі - уповноважена особа).

Відповідно до п. 8 Порядку паспорт, який оформлюється вперше, видається не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети для його отримання.

Згідно п. 14 Порядку до заяви-анкети вноситься така інформація про особу, на ім`я якої оформляється паспорт: прізвище, власне ім`я та по батькові особи (далі - ім`я) українською мовою та латинськими літерами відповідно до правил транслітерації (складова по батькові латинськими літерами не зазначається); дата народження; місце народження (держава, область, район/місто, селище/село) українською мовою та латинськими літерами відповідно до правил транслітерації; стать; дата та підстави набуття громадянства; унікальний номер запису в Реєстрі (у разі наявності); відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи (крім осіб, які в установленому законом порядку визнані недієздатними). Підпис особи із стійкими фізичними, психічними, інтелектуальними або сенсорними порушеннями вноситься з урахуванням фізичної можливості вчинити таку дію. Підпис особи, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, або особи, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або яка перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу, - вноситься із застосуванням засобів Реєстру шляхом сканування; відомості про внесення до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, засобів кваліфікованого електронного підпису; відомості про згоду на внесення до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, відцифрованих відбитків пальців рук; місце проживання із зазначенням адреси (держава, область, район/місто, селище/село, вулиця, номер будинку, корпусу, квартири); номер контактного телефону заявника та/або адреса електронної пошти; реквізити документа, на підставі якого оформляється паспорт; відомості про законного представника особи чи уповноважену особу (ім`я, дата народження, реквізити документа, що посвідчує особу, та документа, що підтверджує її повноваження); додаткова змінна інформація (відомості про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - про РНОКПП або повідомлення про відмову від його прийняття (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття зазначеного номера та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу); відомості про одночасну реєстрацію особи віком від 14 до 18 років під час оформлення паспорта вперше в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків з подальшим відображенням інформації про РНОКПП у паспорті; відомості про сплату адміністративного збору або про звільнення від його сплати; дата заповнення заяви-анкети.

У разі відсутності в ДМС інформації про належність особи до громадянства України територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС проводить перевірку факту належності особи до громадянства України, у тому числі шляхом надіслання до МЗС запитів щодо набуття особою громадянства України, перебування на постійному/тимчасовому консульському обліку.

Таким чином, згідно вимог вказаного Порядку необхідною передумовою для розгляду питання про видачу паспорта є звернення особи із заявою-анкетою та документами, перелік яких визначений пунктом 14 Порядку.

Пунктом 35 Порядку визначено, що заявник для оформлення паспорта подає:

1) свідоцтво про народження (за наявності) або витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (за наявності), або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави (далі - свідоцтво про народження);

2) оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків або одного з них, які на момент народження особи перебували у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України).

У разі відсутності таких документів або у разі, коли батьки чи один із батьків такої особи на момент її народження були іноземцями або особами без громадянства, або у разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України;

у випадках, коли у заявника з поважних причин (тривалий час не проживає з батьками, місце перебування батьків невідомо або вони померли, зв`язок з ними втрачено або вони позбавлені батьківських прав, про що зазначається у письмовому поясненні заявника) відсутня можливість подати документи, зазначені в абзаці першому цього підпункту, перевірка факту належності заявника до громадянства України здійснюється за обліками ДМС, інших державних та єдиних реєстрів, інформаційних баз, що перебувають у власності держави;

3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон, у тому числі строк дії якого закінчився (для особи, яка постійно проживає за кордоном або яка постійно проживала за кордоном та повернулася на постійне проживання в Україну, або для особи, яка набула громадянство України за кордоном);

3-1) заява про зняття з консульського обліку (для особи, яка досягла 14-річного віку, постійно проживала за кордоном та повернулася на постійне проживання в Україну) за встановленою формою (далі - заява про зняття з консульського обліку);

4) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб (для бездомних осіб);

6) рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи);

7) документ, що посвідчує особу законного представника/уповноваженої особи, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника/уповноваженої особи;

8) документи, що підтверджують сплату адміністративного збору, або оригінал документа про звільнення від його сплати. Оригінал документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертається заявнику, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки Згідно з оригіналом та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати;

9) документи, що підтверджують відомості для внесення додаткової змінної інформації до безконтактного електронного носія та у паспорт (за наявності таких документів):

про місце проживання - довідку органу реєстрації встановленого зразка;

про народження дітей - свідоцтва про народження дітей;

про шлюб і розірвання шлюбу - свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, або виданий компетентними органами іноземної держави документ, який згідно з її національним законодавством підтверджує відповідний факт;

про зміну імені - свідоцтво про зміну імені, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, або виданий компетентними органами іноземної держави документ, який згідно з її національним законодавством підтверджує відповідний факт;

документ, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків з даними про РНОКПП, або повідомлення про відмову від його прийняття, або дані про РНОКПП, внесені до паспорта або свідоцтва про народження. Особа може пред`явити копію документа, що засвідчує реєстрацію особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, у тому числі в електронній формі, за умови наявності в територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта технічної можливості провести перевірку відповідності реєстраційних даних особи даним Державного реєстру фізичних осіб - платників податків в електронній формі інформаційно-телекомунікаційними засобами з використанням технічного та криптографічного захисту інформації відповідно до вимог законодавства з питань захисту інформації;

10) документ, виданий відповідним органом, установою, організацією, який містить фотозображення особи, - для осіб, які звертаються за оформленням паспорта вперше після досягнення 18-річного віку. У разі відсутності такого документа особа подає письмову заяву в довільній формі, в якій зазначається інформація про адресу місць проживання, навчання, роботи, установ виконання покарань та інша інформація, відомості про свідків, які будуть залучені до проведення процедури встановлення особи відповідно до абзацу третього пункту 43 цього Порядку. Працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснюється перевірка відомостей та документів, поданих свідками за наявними обліками ДМС, іншими державними та єдиними реєстрами, іншими інформаційними базами, що перебувають у власності держави;

11) одну фотокартку розміром 10 х 15 сантиметрів для внесення відцифрованого образу обличчя особи шляхом сканування із застосуванням засобів Реєстру - для оформлення паспорта особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, або особі, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або яка перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу (в разі потреби).

У разі оформлення паспорта особі, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або яка перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу, документи, зазначені в цьому пункті, подаються уповноваженою особою територіальному підрозділу ДМС із супровідним листом відповідної установи, місця попереднього ув`язнення або закладу.

При цьому, відповідно до п.п. 19, 20 Порядку подання документів для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта здійснюється лише до територіального підрозділу ДМС у разі відбування особою покарання в установах виконання покарань або перебування на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу. Особа, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу, подає документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта через уповноважену особу до територіального підрозділу ДМС за місцем розташування адміністрації відповідної установи або закладу.

Згідно п. 24 Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених, зокрема у пункті 35 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства. У разі виявлення факту подання не всіх необхідних документів або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган ДМС/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді. Заявник має право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими йому було відмовлено в прийнятті документів.

Враховуючи вищезазначене, питання про оформлення паспорта розглядається територіальним органом ДМС за зверненням особи із відповідною заявою-анкетою та документами, а у випадку, коли особа відбуває покарання в установі виконання покарань - за зверненням через уповноважену особу адміністрації цієї установи.

Судом встановлено, що супровідним листом Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" №4/2728 від 14.06.2018 направлялися матеріали для виготовлення паспорта громадянина України ОСОБА_1 вперше, адресовані начальнику 3-го міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області.

Разом із даними матеріалами 3-му міському відділі у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області було надіслано лист Посольства Латвійської Республіки в Україні №589к від 29.09.2000, про що зазначено у листі Вінницької окружної прокуратури від 21.01.2022 №50-213-21.

Також у листі Вінницької окружної прокуратури від 21.01.2022 №50-213-21 зазначено про те, що супровідним листом №8/9059 від 26.08.2021 за підписом начальника установи виконання покарань до 3-го міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області було скеровано документи щодо оформлення набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням для розгляду.

Таким чином підстав стверджувати про порушення Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" прав позивача в частині не забезпечення можливості отримати паспорт громадянина України у суду немає. Як свідчать матеріали справи, відповідачем зібрано пакет документів для отримання позивачем паспорту громадянина України, який направлявся до 3-го міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області.

При цьому суд зазначає, що результат розгляду 3-м міським відділом у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області питання паспортиризування позивача паспортом громадянина України не залежить від дій Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

Позивач зазначає, що Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" несвоєчасно було надіслано пакет документів у 2018 році (№4/2728 від 14.06.2018), а в 2022 році надіслано не в тому обсязі, що виготовлено, зокрема без листа Посольства Латвійської Республіки в Україні №589к від 29.09.2000.

Так дійсно у листі Вінницької окружної прокуратури від 13.10.2021 №50-213-21 зазначено, що за результатами проведеної перевірки встановлено окремі порушення закону в частині своєчасного направлення з УВП №1 до 3-го міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області документів з питань набуття громадянства України. На усунення вказаних порушень окружною прокуратурою внесено відповідну вказівку.

Таким чином, оскільки за результатами проведеної окружною перевіркою своєчасності направлення з УВП №1 до 3-го міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області документів з питань набуття громадянства України ОСОБА_1 , встановлено порушення закону, вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача у цій частині є обґрунтованими.

Проте що стосується вимог позивача в частині зобов`язання установи відновити втрачені документи, а саме лист №0512/6-19 від 04.01.2019 3-го міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області та лист Посольства Латвійської Республіки в Україні №589к від 29.09.2000 та долучити їх до матеріалів особової справи, суд зазначає, про відкрите кримінальне провадження №0000094 від 10.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 370 КК України, яке розслідується відділом поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області.

Відповідно до статті 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України).

Таким чином, правомірність дій посадових осіб Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" буде встановлено в ході досудового розслідування.

Крім того, навіть у разі встановлення винуватості посадових осіб у незбереженні документів у особовій справі позивача, Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)" не є тим органом, який може відновити документи, адже вони ним не створювалися.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача вживати належних заходів щодо направлення його кореспонденції до суду, контролювати передачу до АТ «Укрпошта» за встановленими правилами обліку, а також у створені належних умов для участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції, то суд вважає за необхідне зазначити про те, що захист прав на майбутнє положеннями КАС України не передбачено.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість доводів позивача та оцінивши надані ним докази, беручи до уваги факт неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позовну заяву та доказів на спростування позовних вимог, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправною бездіяльність Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", яка виразилась у ненадсиланні письмових звернень ОСОБА_1 , зокрема від 14.09.2020 до Уповноваженого ВРУ з прав людини; від 19.03.2020, 25.05.2021, 13.09.2021, 15.09.2021, 27.06.2022, 23.01.2023 до Вінницької обласної прокуратури; від 04.08.2021 до Генеральної прокуратури України; від 30.06.2022 до Президента України; від 27.05.2022, 16.06.2022 (2 заяви), 13.03.2023, 05.05.2023, 31.07.2023 до Вінницького міського суду; від 07.07.2023 до Вінницького апеляційного суду; від 21.02.2023, 14.03.2023, 17.07.2023 до Ярмолинецького районного суду; від 23.01.2023 Вінницької окружної прокуратури; від 09.01.2023 (дві скарги) до Офісу Генерального прокурора за належністю, а також у спосіб визнання протиправними дій Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", яка виразилась у порушенні строків направлення з Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" до 3-го міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області документів з питань отримання ОСОБА_1 паспорта громадянина України, відповідно супровідного листа №4/2728 від 14.06.2018.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та ним не понесено витрат, пов`язаних з розглядом справи, а тому судові витрати у даній справі не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", яка виразилась у не надсиланні письмових звернень ОСОБА_1 , зокрема від 14.09.2020 до Уповноваженого ВРУ з прав людини; від 19.03.2020, 25.05.2021, 13.09.2021, 15.09.2021, 27.06.2022, 23.01.2023 до Вінницької обласної прокуратури; від 04.08.2021 до Генеральної прокуратури України; від 30.06.2022 до Президента України; від 27.05.2022, 16.06.2022 (2 заяви), 13.03.2023, 05.05.2023, 31.07.2023 до Вінницького міського суду; від 07.07.2023 до Вінницького апеляційного суду; від 21.02.2023, 14.03.2023, 17.07.2023 до Ярмолинецького районного суду; від 23.01.2023 Вінницької окружної прокуратури; від 09.01.2023 (дві скарги) до Офісу Генерального прокурора за належністю.

Визнати протиправними дій Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", яка виразилась у порушенні строків направлення з Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" до 3-го міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області документів з питань отримання ОСОБА_1 паспорта громадянина України, відповідно супровідного листа №4/2728 від 14.06.2018.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)" (вул. Брацлавська, 2, м. Вінниця, )

Суддя Мультян Марина Бондівна