Справа № 200/640/24
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року Справа№200/640/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про: визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 14.07.1988 року по 09.12.1988 року, з 26.02.1991 року по 15.11.1993 року, з 22.11.1993 року по 01.08.1996 року та зробити перерахунок пенсії з 30.11.2023 року, тобто з дати звернення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 14.07.1988 року по 09.12.1988 року, з 26.02.1991 року по 15.11.1993 року, з 22.11.1993 року по 01.08.1996 року та зробити перерахунок пенсії з 30.11.2023 року, тобто з дати звернення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є отримувачем пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до положень ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (за Списком № 1).

Зазначає, що при нарахуванні йому пенсії, відповідачем не зараховано до його пільгового стажу за Списком № 1 періоди його роботи з 14.07.1988 року по 09.12.1988 року, з 26.02.1991 року по 15.11.1993 року, з 22.11.1993 року по 01.08.1996 року, у зв`язку із чим він 30.11.2023 року звернувся до відповідача.

Листом від 19.12.2023 року № 25573-24250/О-02/8-0500/23 відповідач повідомив, що при первинному призначенні пенсії зазначені періоди роботи зараховані до страхового стажу через відсутність пільгових довідок.

Вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року витребувано у відповідача, додаткові пояснення та докази по справі.

Відповідач не погодившись з доводами позивача викладеними у позовній заяві надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні з наступних підстав.

ОСОБА_1 з 24.08.2020 року перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До пільгового стажу позивача не зараховано періоди:

- з 14.07.1988 по 09.12.1988 на посаді вогнетривника в Авдіївському спеціалізованому управлінні «Донбаскоксохімремонт» через відсутність довідки пільгового характеру, передбаченої пунктом 20 Порядку № 637;

- з 26.02.1991 по 15.11.1993 на посаді вогнетривника в Авдіївському спеціалізованому управлінні «Донбаскоксохімремонт» через відсутність довідки пільгового характеру, передбаченої пунктом 20 Порядку № 637;

- з 22.11.1993 по 01.08.1996 на посаді вогнетривника в Малому підприємстві «Конкурент» через відсутність довідки пільгового характеру, передбаченої пунктом 20 Порядку № 637.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Разом з тим, як встановлено судом з листа відповідача від 19.12.2023 року № 25573-24250/О-02/8-0500/23, позивач звернувся до відповідача із заявою від 30.11.2023 року, яку відповідачем було розглянуто за приписами Закону України «Про звернення громадян».

Як зазначено позивачем у позовній заяві, підсумовуючи свій пільговий стаж, позивач дізнався про незарахування до його пільгового стажу певних періодів роботи, в зв`язку з чим 30.11.2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Як зазначено відповідачем у відзиві, за наслідком розгляду наявних матеріалів справи та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж Позивача на дату звернення склав 28 років 06 місяців 21 днів; пільговий стаж роботи за Списком № 1 склав 11 років 00 місяців 28 днів.

До пільгового стажу позивача не зараховано періоди:

- з 14.07.1988 по 09.12.1988 на посаді вогнетривника в Авдіївському спеціалізованому управлінні «Донбаскоксохімремонт» через відсутність довідки пільгового характеру, передбаченої пунктом 20 Порядку № 637;

- з 26.02.1991 по 15.11.1993 на посаді вогнетривника в Авдіївському спеціалізованому управлінні «Донбаскоксохімремонт» через відсутність довідки пільгового характеру, передбаченої пунктом 20 Порядку № 637;

- з 22.11.1993 по 01.08.1996 на посаді вогнетривника в Малому підприємстві «Конкурент» через відсутність довідки пільгового характеру, передбаченої пунктом 20 Порядку № 637.

Суд зазначає, що пільговий стаж позивача при призначенні пенсійї за віком на пільгових умовах становив 11 років 00 місяців 28 днів, що підтверджено рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 15 від 11.09.2020, копію якого надано відповідачем.

Крім того, як вбачається з розрахунку стажу позивача форми РС-право, станом на 04.02.2024, пільговий стаж позивача за Списком № 1 становить 11 років 00 місяців 28 днів.

Вказаним розрахунком також підтверджено незарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періодів його роботи з 14.07.1988 по 09.12.1988, з 26.02.1991 по 15.11.1993, з 22.11.1993 по 01.08.1996, тобто, спірних періодів у цій справі.

Крім того, відповідно до зазначеного розрахунку, до пільгового стажу позивача не зарахованого період його роботи з 05.08.1996 року по 16.09.1996 року та з 06.05.2000 року по 28.12.2000 року.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Таким чином, з метою належного способу захисту прав позивача, суд вважає за необхідне дослідити правомірність незарахування зазначених вище періодів до пільгового стажу позивача.

Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року витребувано у відповідача заяву позивача від 30.11.2023 року разом з усіма доданими до неї документами, розрахунок стажу позивача станом на момент призначення йому пенсії за віком та на момент звернення із заявою від 30.11.2023 року, усі протоколи перерахунку пенсії позивачеві та розрахунок пільгового та страхового стажу позивача на момент кожного перерахунку розміру його пенсії, надати пояснень щодо незарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періодів роботи позивача з 05.08.1996 року по 16.09.1996 року та з 06.05.2000 року по 28.12.2000 року.

На виконання вказаної ухвали суду відповідач надав клопотання про долучення доказів, у якому зазначив, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди:

- з 05.08.1996 по 16.09.1996 в ТОВ «ІНКОТЕХ», оскільки вищезазначений період роботи не підтверджено довідкою про пільговий характер роботи, передбаченою пунктом 20 Порядку № 637, та наказами про атестацію робочих місць;

- з 06.05.2000 по 28.12.2000, оскільки відповідно до наданої пільгової довідки від 06.08.2020 № 05-1/21/998 атестація робочих місць проводилась 06.05.1995 (наказ про атестацію № 157), 29.12.2000 (наказ про атестацію № 278), 27.12.2005 (наказ про атестацію № 682). Відтак в атестації за період з 06.05.2000 по 28.12.2000 є перерва, що унеможливлює зарахування зазначеного періоду до пільгового стажу за Списком № 1.

Заяву позивача від 30.11.2023 року разом з усіма доданими до неї документами відповідачем до суду не надано.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин суд розглядає справу за наявними в ній доказами.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до п. 1.7, 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій, якщо інше не передбачено цим Порядком), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків (п. 2 Порядку № 383).

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 01 серпня 1992 року (який набрав чинності 21 серпня 1992 року) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно із зазначеним нормативним актами основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: картка умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Так, згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 встановлено, що позивач працював:

- з 14.07.1988 року по 09.12.1988 року у якості вогнетривника 4-го розряду;

- з 26.02.1991 року по 15.11.1993 року у якості вогнетривника 4-го розряду;

- з 22.11.1993 року по 01.08.1996 року у якості вогнетривника 4-го розряду (з 18.12.1995 року у якості вонгетривника на гарячих дільницях 5-го розряду);

- з 05.08.1996 року по 16.09.1996 року у якості вогнетривника 5-го розряду;

- з 07.10.1996 року по 01.12.2003 у якості вогнетривника 5-го розряду (з 01.12.2003 року професію перейменовано на «вогнетивник (на гарячих дільницях)»).

Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, яка була чинною на момент трудової діяльності позивача з 14.07.1988 року по 09.12.1988 визначено що до Списку № 1 віднесено професії: каменяр-вогнетривник.

Суд зазначає, що професію «каменяр-вогнетривник» віднесено до пільгових у декількох розділах зазначеної постанови.

Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10 до Списку № 1 віднесено професію професію «вогнетривники, зайняті на гарячих роботах», професію «вогнетривник» віднесено до пільгових за Списком № 1 у декількох розділах вказаної постанови.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», професію «вогнетривник, зайнятий на гарячих роботах», «вогнетривник» віднесено до пільгових у декількох розділах зазначеної постанови.

За таких обставин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Однією з умов, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах, є робота зі шкідливими і важкими умовами праці протягом повного робочого дня. Пунктом 10 відповідного Порядку визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці можуть подаватись уточнюючі довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Виключно записами в трудовій книжці не може бути підтверджено, чи був зайнятий працівник на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці протягом повного робочого дня.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 295/8979/16-а

Суд зазначає, що у трудовій книжці відсутні відомості щодо зайнятості позивача на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці протягом повного робочого дня у періоди з 14.07.1988 року по 09.12.1988 року, з 26.02.1991 року по 15.11.1993 року з 05.08.1996 року по 16.09.1996 року під час дії постанови Кабінету Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Крім того, з наявних записів у трудовій книжці позивача за період з 14.07.1988 року по 09.12.1988 року, з 26.02.1991 року по 15.11.1993 року з 05.08.1996 року по 16.09.1996 року на якому саме виробництві позивач працював у якості вогнетривника.

Суд вважає за необхідне зазначити, що норми чинного законодавства надають перевагу записам трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу, проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періоду його роботи з 14.07.1988 року по 09.12.1988 року, з 26.02.1991 року по 15.11.1993 року, задоволенню не підлягають, оскільки із записів трудової книжки позивача не вбачається щодо зайнятості позивача на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці протягом повного робочого дня за Списком № 1, будь-яких уточнюючих довідок за вказаний період сторонами до матеріалів справи не додано.

Зарахування до Списку № 1 періоду роботи позивача з 05.08.1996 року по 16.09.1996 року не є спірним у цій справі.

Натомість, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», професію «вогнетривник, зайнятий на гарячих роботах» віднесено до Списку № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах (Список № 1, Розділ III. МЕТАЛУРГІЙНЕ ВИРОБНИЦТВО (ЧОРНІ МЕТАЛИ), код 2040100а-15416).

Суд зазначає, що у період з 22.11.1993 року по 01.08.1996 року позивач працював у якості вогнетривника 4-го розряду (з 18.12.1995 року у якості вонгетривника на гарячих дільницях 5-го розряду).

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що позивач у період з 22.11.1993 року по 01.08.1996 року безперервно працював за професією, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

Щодо періоду роботи позивача з 06.05.2000 року по 28.12.2000 року, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом раніше, позивач з 07.10.1996 року по 01.12.2003 року працював у якості вогнетривника 5-го розряду (з 01.12.2003 року професію перейменовано на «вогнетивник (на гарячих дільницях)»).

Суд зазначає, що відповідачем до суду надано довідку ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод» від 06.08.2020 № 05-1/21/998, якою, зокрема, підтверджено зайнятість позивача на роботах, передбачених Списком № 1 у період з 07.10.1996 року по 02.04.2007 року.

Як зазначив відповідач у додаткових поясненнях період з 06.05.2000 по 28.12.2000 не був зарахований до пільгового стажу позивача, оскільки відповідно до наданої пільгової довідки від 06.08.2020 № 05-1/21/998 атестація робочих місць проводилась 06.05.1995 (наказ про атестацію № 157), 29.12.2000 (наказ про атестацію № 278) , 27.12.2005 (наказ про атестацію № 682). Відтак в атестації за період з 06.05.2000 по 28.12.2000 є перерва, що унеможливлює зарахування зазначеного періоду до пільгового стажу за Списком № 1.

Як вже зазначалось судом після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення» (статті 13,62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 N 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92 року. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 01.09.1992 № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 01 серпня 1992 року (який набрав чинності 21 серпня 1992 року) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно із зазначеним нормативним актами основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: картка умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Суд вважає, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Також суд вказуєна те, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічна думка викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що відповідач безпідставно посилається на відсутність атестації робочого місця позивача в період з 06.05.2000 по 28.12.2000 в зв`яку з відсутністю наказів про проведення атестації, а отже, протиправно не зарахував до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи позивача з 06.05.2000 по 28.12.2000 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо обраного позивачем способу захисту його порушеного права, суд зазначає наступне.

Приписами частини другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, суд зазначає, щодо відсутності у відповідача дискреційних повноважень в даній ситуації, оскільки єдиним законим способом дій є зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 зазначених вище періодів роботи позивача.

Разом з тим, враховуючи межі позовних вимог, вказані періоди мають бути зараховані з моменту звернення позивача із відповідною заявою, тобто, з 30.11.2023 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, суд вважає за необхідне змінити обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права та вийти за межі позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до його пільгового стажу роботи за Списком № 1 періодів роботи з 22.11.1993 року по 01.08.1996 року, з 06.05.2000 року по 28.12.2000 року з 30.11.2023 року (дата звернення позивача до відповідача з заявою).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині незарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 періодів його роботи з 22.11.1993 року по 01.08.1996 року, з 06.05.2000 року по 28.12.2000 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з 30.11.2023 року зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 періоди його роботи з 22.11.1993 року по 01.08.1996 року, з 06.05.2000 року по 28.12.2000 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що підставою звернення до суду стало протиправне рішення відповідача, а також те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 14.07.1988 року по 09.12.1988 року, з 26.02.1991 року по 15.11.1993 року, з 22.11.1993 року по 01.08.1996 року та зробити перерахунок пенсії з 30.11.2023 року, тобто з дати звернення задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 періодів його роботи з 22.11.1993 року по 01.08.1996 року, з 06.05.2000 року по 28.12.2000 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) з 30.11.2023 року зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за Списком № 1 періоди його роботи з 22.11.1993 року по 01.08.1996 року, з 06.05.2000 року по 28.12.2000 року

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій (, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) області на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 11 березня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська