Справа № 420/1279/24
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1279/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Бутенка А.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якій просив:

- визнати протиправними дії Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо включення у довідку від 18 січня 2021 р. № ЮО 111445 надбавки за наукову ступінь в розмірі 5 % посадового окладу та надбавки за вчене звання в розмірі 5 % посадового окладу.

- зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки видати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для перерахунку моєї пенсії з 01.04.2019 довідку про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 із зазначенням у ній таких її складових як доплата за науковий ступінь кандидата наук - 15% посадового окладу, доплата за вчене звання доцента -25% посадового окладу.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач отримує пенсію за вислугою років. Відповідачем виготовлено довідку про стан грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 року та направлена її до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для перерахунку розміру пенсії позивача з 01.04.2019 року. В той же час, з 1992 року позивач має науковий ступінь кандидата воєнних наук, а з 1997 року вчене звання доцента. Однак, відповідач під час виготовлення довідки про розмір грошового забезпечення встановив розміри доплат за науковий ступінь та вчене звання в розмірі 5% та 5% посадового окладу відповідно, та не включив доплату за науковий ступінь та вчене звання в розмірі 15% посадового окладу та 25% посадового окладу, відповідно до Закону України «Про вищу освіту». Встановлення позивачу у наданій до пенсійного органу довідці надбавки за науковий ступінь (кандидат наук) - 5 % від посадового окладу, та вчене звання - 5% посадового окладу, відповідно до постанови КМУ від 30 серпня 2017 р. № 704 позивач вважає протиправною.

Заяви чи клопотання від сторін не надходили.

Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою суду від 15.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Станом на час розгляду справи відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

Згідно з ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

18.01.2021 року Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 року по справі №420/10987/20, виготовлено та направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 року.

Грошове забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05.03.2019 складається з:

посадового окладу 9440,00 грн,

окладу за військовим званням - 1480,00 грн,

надбавки за вислугу років 50% - 5460,00 грн,

надбавки за особливості проходження служби 65% - 10647,00 грн,

надбавка за таємність 15% - 1416,00 грн.,

надбавки за науковий ступінь 5 % - 472,00 грн,

надбавки за вчене звання 5% - 472,00 грн,

премія 35% - 3304,00 грн,

Всього грошове забезпечення 32 691,00 грн.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі за текстом Закон № 2262).

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2262 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 р. № 1556 (далі за текстом Закон № 1556) законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із Законів України "Про освіту", "Про наукову і науково-технічну діяльність", цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 1556-VII вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) це заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону № 1556-VII державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади (заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання), військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми актами встановлювати особливі вимоги до: 1) управління відповідним вищим військовим навчальним закладом (закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання), військовим навчальним підрозділом закладу вищої освіти; 2) діяльності та повноважень вченої ради; 3) кандидатів на посади керівників відповідних вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання), їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та порядку їх призначення; 4) практичної підготовки осіб, які навчаються у відповідних вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 5) порядку заміщення вакантних посад командування і науково-педагогічних працівників; 6) реалізації прав і обов`язків наукових і науково-педагогічних працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 7) порядку відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 8) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти в аспірантурі (ад`юнктурі) та докторантурі відповідних закладів вищої освіти. Акти, передбачені у пунктах 6 і 7 цієї частини, затверджуються за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Пунктом 8 Розділу XV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що науковий ступінь кандидата наук після набрання чинності цим Законом прирівнюється до наукового ступеня доктора філософії, а вчене звання старшого наукового співробітника - до вченого звання старшого дослідника.

Частиною 2 статті 59 Закону № 1556-VII визначено, що науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцент і старшого дослідника 25 відсотків посадового окладу, професор 33 відсотки від посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір за рахунок власних надходжень.

Висновки суду.

З системного аналізу вищевказаних нормативно-правових актів вбачається, що законодавством передбачено створення вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти зі специфічними умовами навчання). Особливістю їх правового статусу є те, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, можуть встановлювати своїми актами особливі вимоги до окремих сфер діяльності таких закладів, до яких не відноситься визначення матеріального забезпечення науково-педагогічних працівників. Водночас основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність таких закладів та яким передбачено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти, в тому числі щодо матеріально-фінансового забезпечення, є Закон України «Про вищу освіту».

Таким чином, вказаними нормами чітко передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та за вчене звання безвідносно до того, чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання чи звичайним закладом вищої освіти.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив військову службу на посаді начальника науково-організаційного відділення наукового центру бойового застосування Сухопутних військ у Військовому інституті Одеського національного політехнічного університету.

Позивач має науковий ступінь кандидата військових наук, що підтверджується Дипломом кандидата наук серії НОМЕР_1 від 13.02.1992 року, а також вчене звання доцента, що підтверджується Атестатом серії ДЦ АР № 005029 від 25.03.1997 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Одеський інститут сухопутних військ, в якому позивач проходив військову службу є вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання.

З урахуванням вищевикладених висновків, суд вважає, що розрахунок грошового забезпечення позивача як колишнього наукового працівника такого закладу, яке зазначається в довідці про грошове забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, має здійснюватися з урахуванням вимог, в тому числі, статті 59 Закону України "Про вищу освіту".

Так, відповідно до пп. 2,3 п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017 передбачено доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу та доплату за вчене звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які займають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю і мають вчене звання доцента (старшого наукового співробітника), в розмірі 5 відсотків, професора - 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, позивачу включено до складу грошового забезпечення для перерахунку пенсії доплати за науковий ступінь кандидата наук та вчене звання старшого наукового співробітника в розмірі 5 %, які встановлено відповідно до пп.2 п.6 Постанови КМУ № 704.

В той же час суд вважає, що до спірних правовідносин за участю позивача, який був науковим працівником вищого військового навчального закладу зі специфічними умовами навчання, мають застосовуватися приписи Закону України "Про вищу освіту" щодо визначення розмірів доплати за науковий ступінь - не менше 15 відсотків посадового окладу, за вчене звання доцента - не менше 25 відсотків посадового окладу.

Суд зауважує, що правила визначення доплат за науковий ступінь та за вчене звання, що встановлені пп. 2, 3 п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017 року, поширюються на всіх військовослужбовців, які мають такі наукові ступені та вчені звання, в той же час для тих військовослужбовців, які проходили службу в вищих військових навчальних закладах, такі доплати мають визначатися з урахуванням мінімальних гарантій, що передбачені статтею 59 Закону України "Про вищу освіту".

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 року у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 року у справі № 160/1088/19).

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру доплат за науковий ступінь та вчене звання у спірних правовідносинах слід застосовувати норму ч. 2 ст. 59 Закону № 1556-VII, а не положення підзаконного акта пп. 2, 3 п. 6 Постанови № 704.

Отже при визначенні надбавки за науковий ступінь та вчене звання позивачу необхідно застосовувати доплату за науковий ступінь у розмірі 15 % посадового окладу та за вчене звання - 25 % посадового окладу відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону № 1556-VII.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо незастосування положень ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту" при встановленні та обчисленні ОСОБА_1 надбавки за науковий ступінь і надбавки за вчене звання у розмірі 5 % є протиправними.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки скласти та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 року, виходячи з відсоткової надбавки за науковий ступінь (15%) та надбавки за вчене звання (25%) від посадового окладу, для перерахунку з 01 квітня 2019 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1 .Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Пироговська, 6, м. Одеса, 65044, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, щодо обрахунку розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 року, виходячи з відсоткової надбавки за науковий ступінь (5%) та надбавки за вчене звання (5%) від посадового окладу.

3. Зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки скласти та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 року, виходячи з відсоткової надбавки за науковий ступінь (15%) та надбавки за вчене звання (25%) від посадового окладу, для перерахунку з 01 квітня 2019 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 .

4. Стягнути з Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко