Справа № 160/9493/23
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2024-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2024 рокуСправа №160/9493/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємства «ХАРКІВ-ПОЛІМЕР» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «ХАРКІВ-ПОЛІМЕР» до Львівської митниці, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/000123/1 від 04.11.2022.
Ухвалою суду від 09.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
11.05.2023 до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 12.05.2023
2) згідно з п. 4.4 зазначеного договору всі банківські комісії сплачує покупець. Також, у вказаному платіжному документі в гр. 71А зазначені умови OUR, що означає, що обов`язок щодо сплати комісійних платежів покладається на покупця. Проте серед наданих до митного контролю документів відсутні дані щодо вартості таких комісійних надбавок;
3) специфікація № 9 від 18.10.2022 у п. 1.3 містить умови, за яких вступають у силу штрафні платежі за невиконання умов договору. Згідно з умовами специфікації продавець надсилає покупцю повідомлення про готовність товару до відвантаження зі складу і покупець має визначений строк на здійснення такої операції. Починаючи з шостого дня нараховуються штрафні платежі за збереження товару. До митного контролю не надано документи щодо строків відвантаження товару зі складу, отже до складових митної вартості можуть бути не включені відповідні платежі;
4) у CMR № LV-3774529 від 31.10.2022 перевізником зазначено ТОВ «КиївСпецТранс», проте договір з таким постачальником послуг не надано;
5) декларантом не підтверджено документально розрахунок вартості переміщення товарів із м. Рига (LT) до митного кордону України. За вказаним маршрутом декларантом не надано рахунки на оплату, платіжні документи, заявку, договір на перевезення та інше, що унеможливлює здійснення перевірки вартості таких послуг. Тому у митного органу були підстави вважати, що складові не включено до митної вартості. На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.2011, на умовах поставки FCA продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов`язані із завантаженням товару, і сплачує митні платежі у країні-експортері. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України. Відповідно до наданих товаросупровідних документів відсутні відомості щодо наявності/відсутності витрат на страхування вантажу;
6) відсутні дані щодо завантаження товару. Вартість навантаження товару не включена у вартість товару та не підтверджена документально, що унеможливлює обчислення числового значення вартості такої послуги.
У поданих документах виявлено розбіжності щодо невключення до митної вартості всіх складових. Відповідачем, з урахуванням положень ст. 53 МК України, декларанту надіслано повідомлення про необхідність подати (за наявності) додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. У додатково наданих декларантом документах не усунуто та не роз`яснено виявлені розбіжності. Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. Проведено консультації з декларантом згідно зі ст. 57 МК України. Для визначення митної вартості товарів неможливо застосувати методи визначення митної вартості: метод 2 а (ст. 59 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари; метод 2 б (ст. 60 МК України) з причини відсутності у митного органу і декларанта інформації про подібні товари; методи 2 в і 2 г з причини відсутності у митного органу необхідних даних для розрахунку. Застосовано метод 2 ґ. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувало рішення про коригування митної вартості Дніпровської митниці № UA110130/2022/000175/1 від 01.11.2022 (1,3917 дол. США за кг). Відповідач зазначає, що посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України.
У письмових поясненнях, які надійшли до суду 05.07.2023, позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. До письмових пояснень додано, зокрема, документи на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу та клопотання про поновлення строку на подання письмових пояснень.
Відповідно до частини першої статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.
За змістом ч. 1 ст. 121 КАС України судом може бути поновлено пропущений процесуальний строк, встановлений законом.
Суд зазначає, що ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі судом встановлено строки для подання сторонами заяв по суті справи: відповідачем відзиву та заперечення, позивачем відповіді на відзив. Строк для надання письмових пояснень сторонами Кодексом адміністративного судочинства України не встановлено. Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для вирішення питання про поновлення строку для подання позивачем письмових пояснень.
Заяв по суті справи від учасників справи станом на час її розгляду не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
10.09.2021 між ПП «ХАРКІВ-ПОЛІМЕР» (покупцем) і ТОВ «Ніка» (Республіка Грузія) (продавцем) було укладено контракт № 21/09, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується в порядку та строки, встановлені в даному контракті, передати у власність покупцю поліетилен, поліпропілен, ПВХ (товар) у відповідній кількості, відповідної якості та за ціною, вказаною у додатках до даного контракту, які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у даному контракті.
Згідно з п. 1.2 контракту умови поставки та оплати товару зазначаються в додатках до цього контракту.
Пунктом 1.4 контракту визначено, що ціни на товар визначаються відповідно до умов поставки, які вказані в додатках до контракту, згідно з Інкотермс 2010, враховуючи вартість тари, пакування та маркування.
Специфікацією поставки № 9 від 18.10.2022 до контракту № 21/09 від 10.09.2021 сторони узгодили поставку поліетилену високої густини в гранулах марки BL 6200 вагою 110 тон за ціною 1240,00 дол. США за 1 тонну, на загальну суму 136400,00 дол. США, умови поставки: FCA Рига, Латвія; умови оплати товару: 100% передоплата протягом 2 робочих днів від дати виставлення рахунку продавцем; строк відвантаження жовтень-листопад 2022 року.
Для підтвердження митної вартості товару декларантом було надано митниці такі документи: рахунок-проформу № 131/10 від 18.10.2022; рахунок-фактуру № 131/10-3 від 28.10.2022; автотранспортну накладну № LV-3774529 від 31.10.2022; декларацію про походження товару № 131/10-3 від 28.10.2022; банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 18.10.2022; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 56/10 від 31.10.2022; документ, що підтверджує вартість перевезення товару (рахунок на оплату) № 56/10 від 31.10.2022; зовнішньоекономічний договір (контракт) № 21/09 від 10.09.2021; додаткову угоду № 1 від 18.10.2022 до контракту № 21/09 від 10.09.2021; специфікацію поставки № 9 від 18.10.2022; договір про надання послуг митного брокера № 1811/1 від 18.11.2019; договір транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом № 3 від 02.07.2018; сертифікат аналізу № 1937/21 від 03.12.2021.
Львівська митниця направила повідомлення декларанту, у якому, зокрема, було зазначено про необхідність надати додаткові документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Як зазначено відповідачем в оскаржуваному рішенні та письмових поясненнях, у додатково наданих декларантом документах не усунуто та не роз`яснено виявлені розбіжності.
У зв`язку із прийнятим рішенням про коригування митної вартості, Львівською митницею сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2022/000212 та зазначено, що позивачу необхідно подати нову митну декларацію з митною вартістю товару відповідно до рішення про коригування митної вартості товару № UA209000/2022/000123/1 від 04.11.2022.
До позовної заяви додано копію листа ПП «ХАРКІВ-ПОЛІМЕР» № 16/01 від 16.01.2023, адресованого Львівській митниці, про направлення додаткових документів у копіях: специфікації № 8 від 17.10.2022, проформи-інвойсу № 130/10 від 17.10.2022, договору перевезення № 980 від 25.10.2022, заявки на перевезення № 56/10 від 25.10.2022, рахунку фактури № 56/10 від 31.10.2022 з виправленнями, swift б/н від 19.10.2022, платіжного доручення № 2099 від 07.11.2022.
На підтвердження направлення вказаного листа позивачем до позовної заяви додано копію накладної (експедиторської розписки) PONY EXPRESS від 16.01.2023 № 30-1739-8591.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд дійшов такого висновку.
Згідно з Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені МК України (стаття 337 МК України).
Згідно з частиною 1 статті 320 МК України форми та обсяги митного контролю обираються: 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (стаття 51 МК України).
Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 МК України).
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій, четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.
Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами (стаття 57 МК України): основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм МК України.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 МК України, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 МК України.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МК України.
Відповідно до статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МК України.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів.
Відповідно до статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Згідно зі статтею 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів.
Оскаржуване рішення митниці прийнято у зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом.
Суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.
Однак дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.
Згідно з частиною шостою статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
У той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить із того, що для митного оформлення декларантом подані документи для випуску у вільний обіг товарів, митну вартість яких визначено за ціною контракту за першим методом. Митницею скориговано митну вартість товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості резервного методу.
Щодо позиції митниці про невідповідність наданого до митного контролю платіжного документу № б/н від 18.10.2022 у гр. 70 (авансовий платіж) в частині інформації про контракт та специфікацію, суд зазначає таке.
Суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Фактична оплата або не оплата за отриманий позивачем товар не впливає на його митну вартість.
Крім того, відповідно до умов контракту № 21/09 від 10.09.2021 та специфікації поставки № 9 від 18.10.2022 постачання здійснюється після 100% передоплати за товар.
Щодо посилань відповідачем на те, що у графі 71А swift зазначені умови OUR, що означає, що обов`язок щодо сплати комісійних платежів покладається на покупця, проте, серед наданих до митного контролю документів відсутні дані стосовно вартості комісійних надбавок і це свідчить про не включення до митної вартості всіх складових, слід зазначити, що ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України визначено перелік витрат (складових митної вартості товарів), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, який не містить в собі визначення банківської комісії, як складової митної вартості товару. Прии цьому, відповідно до ч. 11 cт. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.
Отже, суд визнає безпідставними такі доводи відповідача, при цьому, враховуючи і те, що відповідачем не було доведено, а судом не встановлено, що позивачем сплачувалися будь-які комісійні платежі, які повинні бути включені до митної вартості товару.
Щодо сумнівів митниці у достовірності розподілу транспортних витрат, суд зазначає, що відповідно до специфікації № 9 від 18.10.2022 товар постачається на умовах поставки FCA Рига (Латвія).
Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) FCA означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці.
Декларантом надано договір транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом № 3 від 02.07.2018, укладений між ПП «ХАРКІВ-ПОЛІМЕР» (замовником) і ТОВ «Інтер Лайн Сервіс» (експедитором).
Згідно з п. 1.1 цього договору експедитор зобов`язується від свого імені, в інтересах і за рахунок замовника здійснювати організацію доставки вантажів у міжнародних сполученнях і/або по Україні, залучаючи до здійснення перевезень третю сторону на підставі договору, укладеного між експедитором та третьою стороною - перевізником.
Отже, умови договору № 3 від 02.07.2018 передбачали можливість залучення експедитором третьої сторони для здійснення перевезення, а тому посилання митниці на ту обставину, що в CMR № LV-3774529 від 31.10.2022 визначений інший перевізник ТОВ «КиївСпецТранс», є безпідставними і такими, що не спростовують правильність визначення транспортних витрат.
Пунктом 4.1 договору перевезення визначено, що вартість вказаних послуг визначається за згодою сторін на кожне перевезення окремо і вказується в транспортній заявці, яка є невід`ємною частиною договору. Сума включає в себе вартість послуг з перевезення та винагороду експедитора.
Поставка імпортованого позивачем товару здійснювалася на підставі контракту № 21/09 від 10.09.2021 та специфікації № 9 від 18.10.2022 на умовах FСА, відповідно до яких страхування товару не є обов`язковим.
Відповідно до п. 4.3 договору № 3 від 02.07.2018 оплата перевезення здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту надання оригіналів документів, якщо в заявці не вказано інше. Підставою для оплати замовником є оригінал рахунку-фактури експедитора, акту виконаних робіт, СМR/ТТН з печаткою вантажоодержувача, якщо інше не обумовлено в заявці.
Заявкою № 56/10 від 25.10.2022 сторони погодили умови оплати: безготівкова при вивантаженні товару.
Отже, умовами укладеного договору № 3 від 02.07.2018, а також заявкою № 56/10 від 25.10.2022 сторони погодили як вартість транспортно-експедиційних послуг, так і порядок розрахунків, що свідчить про необґрунтованість сумнівів митниці щодо достовірності розподілу транспортних витрат.
Щодо доводів відповідача про ненадання заявки до митного оформлення суд зазначає, що сама по собі заявка № 56/10 від 25.10.2022 не може свідчити про правильність чи неправильність визначення декларантом транспортних витрат, як складової митної вартості, оскільки заявка лише доповнює наміри сторін, визначені договором та підтверджені довідкою № 56/10 від 31.10.2022 про транспортно-експедиційні витрати та рахунком на оплату № 56/10 від 31.10.2022.
Щодо фактичної оплати за транспортно-експедиційні послуги слід зазначити, що на день митного оформлення товару, за умовами договору, термін оплати транспортних послуг не настав.
Таким чином, проаналізувавши обставини, з якими митний орган пов`язував наявність у поданих до митного оформлення документах розбіжностей та відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості, суд дійшов висновку, що надані позивачем до митного оформлення документи щодо визначення митної вартості, дозволяли перевірити правильність визначеної декларантом митної вартості товару.
Відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за товари.
Відповідачем не доведено та не визначено, яким чином вказані ним неточності у документах безпосередньо впливають на числове значення митної вартості товару.
Сам факт подання декларантом не всіх додаткових документів, зазначених у повідомленні митного органу, без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.
Разом з тим, відповідач жодним чином не обґрунтовує, яким чином зазначені ним розбіжності позбавляють митний орган можливості перевірити заявлену митну вартість імпортованого товару.
Суд зазначає, що правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору не було спростовано відповідачем.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. У цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Факт наявності в автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався раніше за вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Викладена правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, наведеному у постановах від 07.08.2018 у справі № 815/3400/17, від 31.01.2018 у справі № 810/2839/17, від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18, від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18, від 21.08.2019 у справі № 520/9022/18.
Щодо інших тверджень митного органу, які визначені як підстави для помилковості визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Так, Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.07.2018 у справі № 809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Так, у рішеннях про коригування заявлених митних вартостей, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.
Суд також не бере до уваги посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Суд визнає необґрунтованими доводи відповідача про непідтвердження числового значення митної вартості, визначеного за основним методом визначення митної вартості, що відповідно до приписів Митного кодексу України є підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості.
Суд зазначає, що за результатами опрацювання наданих позивачем документів митний орган повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди (контракту) щодо товару, який імпортується, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, а також, що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачем понесено судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду в сумі 2684,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2520 від 02.05.2023.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зі змісту наданих суду копій договору про надання правничої допомоги № 30 від 28.04.2023, додаткової угоди № 1 від 28.04.2023 до договору № 30 від 28.04.2023, акту надання послуг № 64 від 28.06.2023 вбачається, що між ПП «ХАРКІВ-ПОЛІМЕР» та Адвокатським бюро «Майя Сергєєва та партнери» був укладений договір, предметом якого є здійснення адвокатським об`єднанням оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці № UA209000/2022/000123/1 від 04.11.2022.
Згідно з додатковою угодою № 1 від 28.04.2023 до договору № 30 від 28.04.2023 гонорар адвоката є фіксованим та становить 5000,00 грн.
Факт сплати позивачем зазначеної суми підтверджується копією платіжної інструкції № 2524 від 02.05.2023.
В акті надання послуг № 64 від 28.06.2023 вказано, що виконавцем були виконані такі роботи (надані послуги): юридичне супроводження процесу оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості Львівської митниці № UA209000/2022/000123/1 від 04.11.2022 в суді першої інстанції.
Суд зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
За встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність поданих представником позивача процесуальних документів не є значними. З урахуванням вищевикладеного, обґрунтованим, документально підтвердженим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 2000,00 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 134, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву Приватного підприємства «ХАРКІВ-ПОЛІМЕР» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/000123/1 від 04.11.2022.
Стягнути з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «ХАРКІВ-ПОЛІМЕР» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) та витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн (дві тисячі гривень).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: Приватне підприємство «ХАРКІВ-ПОЛІМЕР», місцезнаходження: 51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Перемоги, буд. 57, офіс 1-2, .

Відповідач: Львівська митниця, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Тадеуша Костюшка, буд. 1, .

Повний текст рішення суду складено 28.02.2024.

Суддя В.В. Рянська