Справа № 440/9989/23
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/9989/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/9989/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

10.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУПФ щодо неврахування до його страхового стажу періодів роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 21.12.1987: з 01.09.1984 по 31.12.1984, з 15.01.1985 по 03.12.1985; з 24.02.1988 по 02.07.1990; з 15.01.1993 по 01.10.1993; з 16.03.1994 по 20.12.1999;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи відповідно до записів його трудової книжки НОМЕР_1 від 21.12.1987, а саме: з 01.09.1984 по 31.12.1984, з 15.01.1985 по 03.12.1985; з 24.02.1988 по 02.07.1990; з 15.01.1993 по 01.10.1993; з 16.03.1994 по 20.12.1999.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, яка полягає у безпідставному неприйнятті до уваги записів трудової книжки позивача під час вирішення питання про призначення пенсії, що призвело до неврахування періодів трудової діяльності позивача до страхового стажу.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі із призначенням її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві представник ГУПФ просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що пенсію по інвалідності як особі з інвалідністю ІІІ групи за загальним захворюванням ОСОБА_1 призначено відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". На звернення позивача від 04.11.2022 щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи за трудовою книжкою та періодів здійснення підприємницької діяльності з 2001-2004 відповідач листом від 16.11.2022 надав відповідь щодо можливості зарахування до страхового стажу зазначених періодів та необхідності звернення до Управління із заявою встановленого зразка та додаткових документів. 20.03.2023 позивач звернувся до Управління із заявою про зміну страхового стажу набутого до 01.01.2004, на підставі якої було зараховано період здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.40.2001 по 31.12.2003. При цьому до страхового стажу заявника не враховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 21.12.1987: з 01.09.1984 по 31.12.1984, 15.01.1985 по 03.12.1985 - записи про роботу до трудової книжки внесені з порушенням пункту 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 до дати заповнення трудової книжки; з 24.02.1988 по 02.07.1990 - не читається печатка після запису про звільнення; з 15.01.1993 - дата звільнення в трудовій книжці відсутня; з 16.03.1994 по 20.12.1999 робота в колгоспі ім. Куйбишева відсутні відомості про вироблені трудодні та встановлений мінімум трудової діяльності. Окрім того представник звертає увагу суду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності ГУПФ з приводу незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно з трудовою книжкою та зобов`язання зарахувати такі періоди до страхового стажу вже були предметом спору, за наслідком чого Полтавським окружним адміністративним судом винесено рішення від 03.05.2023 у справі №440/3462/23 про відмову в задоволенні позову (а.с. 25-26).

У подальшому ухвалою суду від 07.08.2023 (суддя Бойко С.С.) провадження у справі №440/9989/23 було закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України з огляду на встановлені судом обставини вирішення спору з тими ж самими позовними вимогами, з тих самих підстав та до того самого відповідача у справі №440/3462/23.

Однак постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 скасовано, а справу №440/9989/23 направлено до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 адміністративну справу №440/9989/23 прийнято до провадження.

Розгляд справи, відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тетрицькаро, Грузія, з 12.07.2019 перебуває на обліку у ГУПФ, де з 12.07.2019 по 26.05.2022 та з 27.05.2022 отримує пенсію по інвалідності (ІІІ група), призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

03.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою щодо правильності обчислення страхового стажу, у відповідь на яку перший заступник начальника ГУПФ Носенко В. листом №12820-10958/Б-02/8-1600/22 від 16.11.2022 (а.с. 8-9) повідомив заявника про те, що за результатами перевірки повноти врахування страхового стажу встановлено, що до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 21.12.1987: з 01.09.1984 по 31.12.1984, з 15.01.1985 по 03.12.1985 - записи про роботу до трудової книжки внесені з порушенням пункту 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 до дати заповнення трудової книжки; з 24.02.1988 по 02.07.1990 - не читається печатка після запису про звільнення; з 15.01.1993 - дата звільнення в трудовій книжці відсутня; з 16.03.1994 по 20.12.1999 робота в колгоспі ім. Куйбишева - робота на посаді муляра, відсутні трудові договори згідно з якими приймався на роботу. Станом на 07.11.2022 в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявні відомості, подані ОСОБА_1 за себе як фізичною особою - підприємцем на спрощеній системі оподаткування, за період з квітня 2001 по грудень 2004 року. До страхового стажу не враховано період здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 02.04.2001 по 31.12.2003. За матеріалами пенсійної справи тривалість страхового стажу становить 25 років 03 місяці 9 днів (у тому числі додатковий стаж - 7 років 2 місяці 19 днів (коефіцієнт стажу - 0,25250)), та заробітна плата врахована за період з 01.08.2000 по 31.07.2019 (згідно даних персоніфікованого обліку) коефіцієнт заробітної плати - 1,09403)). Розмір пенсії станом на 01.11.2022 становить 2027 грн 00 коп, у т.ч. 1538,67 грн - основний розмір пенсії по інвалідності (90% х 1709,63 грн); 353 грн 33 коп. - доплата до мінімальної пенсійної виплати (1934); 135,00 грн - доплата з 01.03.2022 згідно з постановою Кабінету Міністрів України №118 від 16.02.2022. Таким чином, розглянути питання дорахування страхового стажу за період здійснення підприємницької діяльності з 02.04.2001 по 31.12.2003 по індивідуальним відомостям про застраховану особу можливо після подання заяви встановленого зразка, що інших періодів після надання вищезазначених документів.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність ГУПФ щодо не зарахування періодів роботи до страхового стажу, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 у справі №440/3462/23 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУПФ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд у справі №440/3462/23 виходив з того, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою від 03.11.2022, в якій просив перевірити правильність призначення пенсії, зокрема, зарахування періодів роботи за трудовою книжкою, та просив надати пояснення за кожним записом не зарахування стажу. У зазначеній заяві позивач не просив зарахувати той чи інший період роботи до стажу та перерахувати пенсію. У свою чергу відповідач у листі від 16.11.2022 надав інформацію на питання, наведені у заяві ОСОБА_1 .

Суд у справі №440/3462/23 дійшов висновку, що відповідь ГУПФ від 16.11.2022 № 12820-10958/Б-02/8-1600/22 на звернення позивача не порушує прав та законних інтересів ОСОБА_1 , оскільки має інформаційний характер та містить лише пояснення щодо порядку обрахунку стажу позивача. Докази звернення позивача із заявою про зарахування стажу роботи, перерахунку пенсії відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, та негативних результатів її розгляду органом Пенсійного фонду матеріали справи не містять.

Також позивач звертався до ГУПФ із заявою від 20.03.2023 про зміну страхового стажу, набутого до 01.01.2004 (а.с. 110-111), на підставі якої ОСОБА_1 зараховано період здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.04.2001 по 31.12.2003 по індивідуальним відомостям про застраховану особу. При цьому до страхового стажу заявника не враховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 21.12.1987:

- з 01.09.1984 по 31.12.1984, 15.01.1985 по 03.12.1985 - записи про роботу до трудової книжки внесені з порушенням пункту 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 до дати заповнення трудової книжки;

- з 24.02.1988 по 02.07.1990 - не читається печатка після запису про звільнення;

з 15.01.1993 - дата звільнення в трудовій книжці відсутня;

- з 16.03.1994 по 20.12.1999 робота в колгоспі ім. Куйбишева - відсутні відомості про вироблені трудодні та встановлений мінімум трудової діяльності.

Листом від 10.02.2023 №1966-1600/Б-02/8-1600/23 на звернення позивача від 26.01.2023 ГУПФ відмовило ОСОБА_1 у врахуванні вищевказаних періодів до страхового стажу з посиланням на лист ГУПФ №12820-10958/Б-02/8-1600/22 від 16.11.2022, яким вже розглядалося таке питання (а.с. 15).

09.05.2023 адвокат Тимошенко Д.В. звернувся до ГУПФ в інтересах ОСОБА_1 із заявою, в якій просив зарахувати до страхового стажу періоди роботи відповідно до його трудової книжки НОМЕР_1 від 21.12.1987: з 01.09.1984 по 31.12.1984, з 15.01.1985 по 03.12.1985, з 24.02.1988 по 02.07.1990, з 15.01.1993 по 01.10.1993, з 16.03.1994 по 20.12.1999 (а.с. 12-13).

Листом від 07.06.2023 ГУПФ відмовило у зарахуванні означених вище періодів з огляду на необхідність надання підтверджуючих документів, про що позивач був повідомлений листом №273/03.20 від 05.10.2019. Питання правомірності неврахування зазначених вище періодів до страхового стажу вирішувалось позивачем у судовому порядку. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/3462/23 від 03.05.2023 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову. Додаткового повідомлено, що за результатами перевірки електронної пенсійної справи встановлено, що при опрацюванні за принципом екстериторіальності заяви від 20.03.2023 щодо врахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2001 по 31.12.2003 ГУПФ в Донецькій області безпідставно враховано заробітну плату по 31.08.2021. Рішенням від 23.05.2023 електронна пенсійна справа приведена у відповідність. На сьогодні страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 0 місяців 9 днів (у тому числі 7 років 2 місяці 19 днів - додатковий стаж з дати встановлення інвалідності до дати досягнення пенсійного віку, коефіцієнт стажу - 0,2800). Заробітна плата врахована за період з 01.08.2000 по 01.07.2019 за даними системи персоніфікованого обліку. Розмір пенсії становить 2093,00 грн. Нарахування та виплата пенсії відповідає вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись із правомірністю мотивів відмови у зарахуванні страхового стажу, позивач через свого представника знову звернувся до суду з цим позовом.

Як вже встановлено судом вище, 02.08.2023 до суду від ГУПФ надійшло клопотання про закриття провадження у справі №440/9989/23 мотивоване тим, що позовна заява ОСОБА_1 містить ті самі позовні вимоги, що були предметом розгляду в межах судової справи №440/3462/23 у Полтавському окружному адміністративному суді.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 клопотання представника ГУПФ про закриття провадження у справі №440/9989/23 задоволено. Провадження у справі №440/3462/23 було закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України з огляду на встановлені судом обставини вирішення спору з тими ж самими позовними вимогами, з тих самих підстав та до того самого відповідача у справі №440/3462/23.

Разом з тим, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2023 ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 скасовано.

У своїй постанові суд апеляційної інстанції вказав, що питання зарахування стажу роботи, перерахунку пенсії відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 не було предметом правової оцінки судом у справі №440/3462/23, оскільки суд фактично дійшов до висновку про передчасність таких вимог за спірні періоди, мотивуючи це тим, що позивач не звернувся до відповідача з відповідною заявою. Натомість, у межах цієї справи, має розглядатися питання стосовно наявності або відсутності підстав для зарахування стажу роботи позивача та перерахунку його пенсії за результатами розгляду заяви від 09.05.2023, поданої після ухвалення рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 у справі №440/3462/23 та з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

З огляду на це предмет спору у справі №440/9989/23 зводиться до з`ясування питання наявності або відсутності підстав для зарахування стажу роботи позивача відповідно до записів його трудової книжки НОМЕР_1 від 21.12.1987, а саме: з 01.09.1984 по 31.12.1984, з 15.01.1985 по 03.12.1985, з 24.02.1988 по 02.07.1990, з 15.01.1993 по 01.10.1993, з 16.03.1994 по 20.12.1999 та перерахунку його пенсії за результатами розгляду заяви від 09.05.2023.

Надаючи правову оцінку окресленому колу спірних правовідносин, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, оскільки і Закон №1058-IV, і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004, що підтверджуються записами у трудовій книжці.

При цьому періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Тобто, весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, враховується до страхового стажу на умовах раніше діючого законодавства, а з 01.01.2004 до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційно сплаченим внескам.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли "відсутня трудова книжка", або "відсутні відповідні записи про відповідні періоди роботу особи" чи містяться "неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про ті чи інші періоди роботу особи на підприємстві".

З приводу періодів роботи з 01.09.1984 по 31.12.1984, з 15.01.1985 по 03.12.1985, з 24.02.1988 по 02.07.1990 суд встановив наступне.

Згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 , заповненої 21.12.1987, у періоди:

- 01.09.1984 ОСОБА_1 прийнятий на роботу в якості робочого (далі - назви підприємства мовою оригіналу) в "Тетрицкаройськая ПМК-55 тр-6 ПМК-55 тр-6";

- 31.12.1984 звільнений з роботи згідно з особистою заявою;

- 15.І.1985 - прийнятий на роботу різноробочим в "Тетрицкаройский жив.совхоз";

- 03.ХІІ.1985 - звільнений з роботи у зв`язку з призовом до Радянської Армії;

- 24.ІІ.1988 - прийнятий на роботу в якості каменяра в "Тетрицкаройская МХПСМ";

- 16.VIII.1989 - переведений в "Т.П. Агрофирму "Марабда"";

- 02.VII.1990 - звільнений з роботи у зв`язку з передачею цеха в "О.П. "Алгета"".

У своєму листі-відмові щодо зарахування періодів роботи позивача з 01.09.1984 по 31.12.1984, з 15.01.1985 по 03.12.1985 до страхового стажу позивача ГУПФ посилався на те, що записи про роботу до трудової книжки внесені до дати заповнення трудової книжки, тобто з порушенням пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58.

Щодо ж незарахування періодів роботи згідно із записами з 24.02.1988 по 02.07.1990, то за твердженням відповідача, не читається печатка після запису про звільнення.

Разом з тим, порядок ведення трудових книжок у 1984-1993 роках регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (надалі - Інструкція №162).

Відповідно до пункту 1.2 вказаної Інструкції, прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Приписами пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" (надалі - Порядок №656) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктами 5, 6 Порядку №656, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності робітника. Відомості про робітника засвідчуються підписом спеціально уповноваженої особи та печаткою. В трудову книжку вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, освіта, професія, спеціальність.

Пунктом 13 Порядку №656 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 Порядку №656, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, збереженню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, збереження і видачі трудових книжок посаді особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Оскільки обов`язок з ведення трудових книжок законодавцем покладено на підприємства, установи, організації, то обставини її неналежного заповнення не можуть позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу та на отримання пенсії з його врахуванням.

Відтак, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, суд формулює висновок по суті спору, відповідно до якого позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже й не може бути обмежений у праві врахування до трудового (страхового) стажу періодів його роботи з 01.09.1984 по 31.12.1984, з 15.01.1985 по 03.12.1985, з 24.02.1988 по 02.07.1990.

З приводу періоду роботи з 15.01.1993 відповідач вказує, що відсутня дата звільнення в трудовій книжці.

Як встановив суд, за даними трудової книжки ОСОБА_1 згідно із записом №12 - 15.01.1993 позивач прийнятий каменярем в агрофірму "Марабда". При цьому запис №13 про звільнення з роботи у зв`язку з ліквідацією виробництв не містить у графі 2 дати, місяця та року звільнення. Натомість у графі 4 містяться відомості про наказ, на підставі якого позивача звільнено, а саме: наказ №21 від 01.10.1993, з якого й можна встановити останній день роботи позивача.

01.10.1993 - на день звільнення ОСОБА_1 з роботи чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (надалі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції №58, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Трудова книжка позивача містить необхідні, хоча й неповні записи, які дозволяють підтвердити факт його роботи у період з 15.01.1993 по 01.10.1993, а відтак є достатнім підтвердженням щодо зайнятості останнього за відповідною посадою.

Враховуючи все вищевикладене, суд зазначає, що позивачу має бути врахований до трудового (нині - страхового) стажу період його роботи з 15.01.1993 по 01.10.1993.

З приводу періоду роботи позивача з 16.03.1994 по 20.12.1999 суд встановив наступне.

Як видно із записів трудової книжки ОСОБА_1 , 16.03.1994 його прийнято на роботу в колгосп ім. Куйбишева в якості каменяра, а 20.12.1999 - звільнено з роботи згідно з особистою заявою.

За твердженням відповідача, означений період не враховано до страхового стажу, оскільки відсутні відомості про вироблені трудодні та встановлений мінімум трудової діяльності за період роботи у колгоспі ім. Куйбишева.

В свою чергу відповідей, довідок чи запитів до архівних установ з приводу роботи в колгоспі ім. Куйбишева позивачем не надано.

Проте суд знову ж таки звертає увагу відповідача на те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Тож період роботи позивача з 16.03.1994 по 20.12.1999 у колгоспі ім. Куйбишева підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність відмови ГУПФ у зарахуванні спірних періодів роботи позивача з 01.09.1984 по 31.12.1984, з 15.01.1985 по 03.12.1985; з 24.02.1988 по 02.07.1990; з 15.01.1993 по 01.10.1993; з 16.03.1994 по 20.12.1999 до страхового стажу.

Обираючи належний спосіб захисту, суд погоджується з обраним позивачем способом відновлення порушеного права шляхом зобов`язання ГУПФ зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 21.12.1987, а саме: з 01.09.1984 по 31.12.1984, з 15.01.1985 по 03.12.1985; з 24.02.1988 по 02.07.1990; з 15.01.1993 по 01.10.1993; з 16.03.1994 по 20.12.1999, у зв`язку з чим задовольняє такі позовні вимоги зокрема і позов у цілому.

Позивач звільнений від сплати судового збору в силу закону як особа з інвалідністю 2 групи, інших судових витрат не поніс, тому підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 21.12.1987, а саме: з 01.09.1984 по 31.12.1984, з 15.01.1985 по 03.12.1985; з 24.02.1988 по 02.07.1990; з 15.01.1993 по 01.10.1993; з 16.03.1994 по 20.12.1999.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 21.12.1987, а саме: з 01.09.1984 по 31.12.1984, з 15.01.1985 по 03.12.1985; з 24.02.1988 по 02.07.1990; з 15.01.1993 по 01.10.1993; з 16.03.1994 по 20.12.1999.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (; вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, 36000).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун