Справа № 580/11220/23
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року справа № 580/11220/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання Гришанова А.І.,

за участю:

представника позивача Чорного К.О.,

представниці відповідача Вельченко М.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Публічне акціонерне товариство Черкасиобленерго (далі товариство, позивач) подало позов до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відділ, відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. щодо винесення постанови від 08.11.2023 у виконавчому провадженні № 5097266 про стягнення виконавчого збору в розмірі 11215294,34 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. від 08.11.2023 про стягнення виконавчого збору в розмірі 11215294,34 грн у виконавчому провадженні № 5097266.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що спірна постанова прийнята з порушенням вимог ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, адже постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята 24.10.2007, а спірна постанова лише 08.11.2023.

Крім того, представник позивача зазначив, що оскільки державний виконавець не проводив жодних дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника присуджених сум, то в нього відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який нею визначений.

Ухвалою від 28.02.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання у справі.

05.03.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених приписами Закону № 1404, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору. Стягнення виконавчого збору є обов`язковим незалежно від дати винесення зазначеної постанови (при відкритті, під час здійснення заходів примусового виконання рішення суду або ж після завершення виконавчого провадження). Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Представниця відповідача звернула увагу, що під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2007 боржнику запропоновано виконати документ в добровільному порядку у запропонований 7 денний термін. При невиконанні рішення суду в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій. Також зазначила, що з огляду на те, що постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 5097266 (як окрема процесуальна дія) винесена державним виконавцем 08 листопада 2023 року, тобто в період дії Закону № 1404-VІІІ, то приймаючи таку постанову, державний виконавець повинен був керуватися положеннями Закону № 1404-VІІІ (у редакції, чинній на дату винесення оскаржуваної постанови), тобто розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.

Усною ухвалою від 07.03.2024, занесеною до протоколу судового засідання, Черкаський окружний адміністративний суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.03.2024.

В судовому засіданні 11.03.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, представниця відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Згідно постанови від 24.10.2007 державний виконавець Лук`янов В.Б. відкрив виконавче провадження № 5097266 із виконання наказу Господарського суду Черкаської області, виданого 07.02.2006 № 10-14/132 про стягнення з Відкритого акціонерного товариства Черкасиобленерго на користь ДП Енергоринок 92013581,12 грн боргу, 10498 941,48 грн збитків від інфляції, 9637602,81 грн 3 % річних, 1000,00 грн пені, 1700 грн, 118 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Згідно вказаної постанови боржнику запропоновано виконати документ в добровільному порядку у 7 денний термін. При невиконанні рішення суду в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Постановою від 08.11.2023 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчив виконавче провадження № 5097266 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 (у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Також 08.11.2023 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняв постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 11215294,34 грн.

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся до суду.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (який був чинним на дату відкриття виконавчого провадження № 5097266, тобто 24.10.2007) є Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV Про виконавче провадження (далі Закон № 606-XIV).

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 606-XIV державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п`ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 46 Закону № 606-XIV (у редакції чинній на дату відкриття виконавчого провадження) у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

У разі коли стягнутої з боржника суми недостатньо для повного задоволення вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно від стягнутої суми.

У разі коли виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому цим Законом.

Закон № 606-XIV втратив чинність 05 жовтня 2016 року у зв`язку з набранням чинності Законом України Про виконавче провадження 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Положеннями частин першої, другої, четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній до 28.08.2018) було визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 606-XIV (у редакції, чинній станом на дату відкриття виконавчого провадження) та Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28.08.2018), слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Між тим, Законом № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ.

З урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Як вище встановив суд, постановою від 08.11.2023 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчив виконавче провадження № 5097266 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ (у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ (у редакції, чинній на час прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічним чином Закон № 606-XIV (у редакції чинній станом на дату відкриття виконавчого провадження) визначав обов`язок державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору у разі коли виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір не стягнуто.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних редакцій Закону № 606-XIV та Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: на дату відкриття виконавчого провадження та до 08.03.2011, а також в період із набрання чинності Законом № 1404-VIII (05.10.2016) до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10 відсотків від суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, а у період після 28.08.2018 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, положення статті 46 Закону № 606-XIV (у редакції чинній станом на дату відкриття виконавчого провадження) зменшували відповідальність позивача, як боржника, у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка є чинною із 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Таким чином, з урахуванням того, що внесені Законом № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника, оскільки виконавче провадження розпочато під час дії вищевказаної редакції статті 46 Закону № 606-XIV, а також того, що державним виконавцем за період з 24.10.2007 по 08.11.2023 фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, суд доходить висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII у зв`язку з чим її належить визнати протиправною та скасувати.

Посилання представниці відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.07.2023 у справі № 500/3394/22 суд вважає необґрунтованими, оскільки її висновки сформульовані за іншого правового регулювання та суттєво відмінних фактичних обставин справи (у вказаній справі виконавче провадження відкрите під час дії ст. 28 Закону № 606-XIV, яка встановлювала, що виконавчий збір стягується у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню), відтак вони не є релевантними до спірних правовідносин.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з позивача виконавчого збору від 08.11.2023 ВП № 5097266 відновлює порушене право позивача, оскільки саме нею покладено на позивача додаткові майнові вимоги, а тому у задоволенні вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення вказаної постанови слід відмовити.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, у зв`язку із чим адміністративний позов належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.11.2023 ВП № 5097266 про стягнення виконавчого збору.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь Публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго витрати зі сплати судового збору в розмірі 26840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач Публічне акціонерне товариство Черкасиобленерго (18002, м. Черкаси, вул. Гоголя, 285, );

2) відповідач Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 11.03.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК