Справа № 400/1863/24
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

11 березня 2024 р. № 400/1863/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лісовської Н. В., розглянувши заяву представника позивача про поновлення строку звернення в адміністративній справі

за адміністративним позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачавійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та не виплати індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року;

- зобов`язання здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, враховуючи базовий місяць - січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до гі. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44;

- визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 20.01.2021 року включно із застосуванням щомісячної індексації різниці в розмірі 4463,15 гри. відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;

- зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну індексацію-різницю грошового забезпечення в сумі 4463,15 гри. за період з 01.03.2018 року по 20.01.2021 року включно, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою від 04.03.2024 р. позовну заяву залишено без руху у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

На виконання ухвали суду представник позивача 05.03.2024 р. подав заяву про поновлення строку звернення, в якій відзначив, що дія ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України поширюється тільки на ті правовідносини, які виникли після набуття цією нормою чинності. Ані причин, ані обставин, через які позивач не звернувся своєчасно за захистом свого порушеного права до суду представник позивача не зазначив. Замість того, що вимагав суд (та що зазначено в положеннях ст. 122 КАС України), у своїй заяві представник позивача піддав власному аналізу правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду.

В ухвалі від 04.03.2024 р. про залишення позовної заяви без руху судом було зазначено, що приписами частин третьої і п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

Відтак, до 19.07.2022 р. КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.04.2023 р. у справі № 260/3564/22 та від 19.01.2023 р. у справі № 460/17052/21.

З системного аналізу викладеного вбачається, що положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві.

Водночас, відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відтак, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відтак, строк, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній з 19.07.2022), був продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.

У даному ж випадку, предметом спору у даній справі є нарахування в неповному розмірі індексації грошового забезпечення (яка є частиною грошового забезпечення, отже, зарплати) у період з 01.01.2016 р. по 20.01.2021 р.

Відтак, до спірних правовідносин підлягає застосуванню тримісячний строк звернення, який у силу пункту 1 глави ХІХ "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України, був продовжений на строк дії карантину та скінчився - 30.06.2023 р.

Тобто, з 01.07.2023 р. (дата набуття чинності змінами щодо строку звернення до суду) позивач мала три місяці на подачу позовної заяви до 01.10.2023 р.

Разом із тим, до суду з даним позовом позивач звернулася 27.02.2024 р., тобто з пропуском тримісячного строку, який був продовжений на строк дії карантину.

Подана на виконання вимог ухвали суду заява про поновлення строку звернення не містить причин та/або обставин, які б могли бути визнані судом поважними при вирішенні питання вирішенні питання про поновлення строку звернення до суду.

Позивач у позовній заяві зазначає, що їй не виплачено індексацію грошового забезпечення в повному розмірі в період з 01.01.2016 р. по 20.01.2021 р. Однак ніяким чином не зазначає та не обґрунтовує причини, які перешкоджали їй звернутися до суду в межах визначеного законом строку.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви позивачем не повідомлено про обставини, які б завадили своєчасно подати позов до суду.

Суд загострює увагу представника позивача, що згідно зі ст. 122 КАС України точкою відліку порушеного права (що суттєво впливає на облік строків звернення до суду) є дата, з якої позивач дізнався чи повинен був дізнатися про своє порушене право.

Для вирішення судом питання про поновлення строків звернення до суду суттєвим є наявність (зазначення) обставин та/або причин пропуску строку звернення до суду.

Але представником позивача у своїй заві не зазначено жодних причин та обставин, які суд може визнати поважними.

Проведений у заяві аналіз правових позицій судів вищих інстанцій не є законодавчо визначеними КАС України підставами та/або обставинами, які суд може визнати поважними з метою поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом. Викладений у заяві аналіз правових позицій є особистою думкою представника позивача.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 ч. 4 ст. 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч. 8 вказаної статті повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи відсутність перешкод у позивача для своєчасного звернення до суду, а також відсутність обґрунтувань поважності причин такого пропуску на вимогу ухвали про залишення позову без руху, позовну заяву слід повернути.

Керуючись ст. 123, 169 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 повернути.

Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в порядку, визначеному ст. 295-297 КАС України.

Ухвала підписана суддею 11.03.2024 р.

Суддя Н. В. Лісовська