Справа № 160/1812/24
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2024 рокуСправа №160/1812/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасувати рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до п.3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 14.07.1988 р. по 31.07.1988 р., з 01.10.1988 р. по 30.11.1988 р., з 01.08.2001 р. по 04.06.2003 р., з 31.12.2015 р. по 31.05.2016 р., з 02.06.2022 р. по 15.08.2022 р. (день звернення із заявою про призначення пенсії);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію на пільгових умовах, відповідно до п. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати подачі заяви про призначення пенсії.
При цьому, в рішенні від 30.11.2023 року було вказано, що пільговий стаж ОСОБА_1 становить лише 22 роки 7 місяців 12 днів, що фактично не відповідало документам наданим позивачем до пенсійного органу, а також записам в трудовій книжці НОМЕР_2 .
27.12.2023 року представником ОСОБА_1 , адвокатом було ініційоване звернення з адвокатським запитом №391 від 27.12.2023 року до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, щодо незарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача за період з 14.07.1988 р. по 31.07.1988 р., з 01.10.1988 р. по 30.11.1988 р., з 01.08.2001 р. по 04.06.2003 р., з 31.12.2015 р. по 31.05.2016 р., з 02.06.2022 р. по 15.08.2022 р. (день звернення із заявою про призначення пенсії).
29.12.2023 року на електрону пошту адвоката від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було отримано відповідь №0400-010304-8/213082 від 29.12.2023 року, відповідно до якого було зазначено, що для зарахування періодів роботи з 14.07.1988 р. по 31.07.1988 р., з 01.10.1988 р. по 30.11.1988 р., з 01.08.2001 р. по 04.06.2003 р., з 31.12.2015 р. по 31.05.2016 р., з 02.06.2022 р. по 15.08.2022 р. (день звернення із заявою про призначення пенсії) немає підстав.
Означене зумовило звернення до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 23.01.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на їх обґрунтування, а також встановлено строк відповідачу для надання належним чином завіреної копії пенсійної справи позивача.
Відповідач, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.
Відтак, позиція Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо пред`явлених позовних вимог суду невідома.
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено, що 15.08.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 року по справі № 160/20031/22, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, вул. Кравчука, буд. 22В, м.Луцьк, Волинська область, 43026) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №80 від 23.08.2022 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.06.2003 р. по 29.04.2009 р., з 09.07.2009 р. по 29.12.2015 р., з 01.06.2016 р. по 01.06.2022 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.08.2022 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 р. та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 248 (двісті сорок вісім) грн. 10 коп.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 248 (двісті сорок вісім) грн. 10 коп.

У задоволенні клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, - відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністратвиного суду від 08.11.2023 р. у справі №160/20031/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 в адміністративній справі №160/20031/22 скасувано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.06.2003 р. по 29.04.2009 р., з 09.07.2009 р. по 29.12.2015 р., з 01.06.2016 р. по 01.06.2022 р., а також в частині відмови в стягненні на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу та прийнято в цій частині нову постанову.

Відмовилено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.06.2003 р. по 29.04.2009 р., з 09.07.2009 р. по 29.12.2015 р., з 01.06.2016 р. по 01.06.2022 р.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 в адміністративній справі №160/20031/22 - залишено без змін.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асгнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області суму витрат на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 1500 грн., суму витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 744.30 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асгнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області суму витрат на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 1500 грн., суму витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 744,30 грн.

Так, 30.11.2023 року ОСОБА_1 від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано рішення, винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії №80 від 30.11.2023 року, згідно з п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 р.

В рішенні від 30.11.2023 року було вказано, що пільговий стаж ОСОБА_1 становить лише 22 роки 7 місяців 12 днів, що фактично не відповідало документам наданим позивачем до пенсійного органу, а також записам в трудовій книжці НОМЕР_2 .

27.12.2023 року представником ОСОБА_1 , адвокатом було зініційоване звернення з адвокатським запитом №391 від 27.12.2023 року до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, щодо незарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача, а саме з: 14.07.1988 р. по 31.07.1988 р., з 01.10.1988 р. по 30.11.1988 р., з 01.08.2001 р. по 04.06.2003 р., з 31.12.2015 р. по 31.05.2016 р., з 02.06.2022 р. по 15.08.2022 р.

29.12.2023 року на електрону пошту адвоката від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було отримано відповідь №0400-010304-8/213082 від 29.12.2023 року, відповідно до якого було зазначено, що для зарахування періодів роботи з 14.07.1988 р. по 31.07.1988 р., з 01.10.1988 р. по 30.11.1988 р., з 01.08.2001 р. по 04.06.2003 р., з 31.12.2015 р. по 31.05.2016 р., з 02.06.2022 р. по 15.08.2022 р. (день звернення із заявою про призначення пенсії) немає підстав, оскільки рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 р. у справі №160/20031/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.06.2003 р. по 29.04.2009 р., з 09.07.2009 р. по 29.12.2015 р., з 01.06.2016 р. по 01.06.2022 р.

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 ??в період з 14.07.1988 року по 11.02.1992 року (не зарахований період з 14.07.1988 р. по 31.07.1988 р., з 01.10.1988 р. по 30.11.1988 р.) була прийнята на ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» та працювала в трубному цеху №5 машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду. (графа 2 трудової книжки); в період з 01.08.2001 року по 04.06.2003 року була прийнята в службу технічного забезпечення трубного виробництва на посаду машиніста крана металургійного виробництва 4 розряду по переводу з ВАТ «Нікопольський південнотрубний завод» (графа 14 трудової книжки); ??в період з 31.12.2015 року по 31.05.2016 року, працювала на посаді машиніста крана металургійного виробництва 4 розряду на ТОВ «Нікопольські Труби-Транс» (графа 29 трудової книжки); ??в період з 01.06.2016 року до моменту звернення до пенсійного органу (3 02.06.2022 р. по 15.08.2022 р. (день звернення із заявою про призначення пеней) - продовжувала працювати на ПрАТ «Сентравіс продакшн юкрейн» в трубоволочильного цеху машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду (графа 31 трудової книжки).

Незарахування пенсійним органом страхового стажу позивача до пільгового, а саме: з 14.07.1988 року (розпорядження про приймання № Г557 від 14.07.1988 року) по 11.02.1992 року (розпорядження № Г-79 від 12.02.1992 року) була прийнята на ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» та працювала в трубному цеху №5 машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду. (графа 2 трудової книжки).

Пенсійним органом із періоду пільгового стажу з 14.07.1988 року по 11.02.1992 року:

??з 14.07.1988 р. по 31.07.1988 р. - не враховано пільговий стаж;

??з 01.08.1988 р. по 30.09.1988 р. - враховано до пільгового стажу;

??з 01.10.1988 р. по 30.11.1988 р. - не враховано пільговий стаж;

??з 01.12.1988 р. по 11.02.1992 р. - враховано до пільгового стажу.

В матеріалах справи містяться відомості, що ОСОБА_1 з 01.08.2001 року (розпорядження №Б 138 від 01.08.2001 року) по 04.06.2003 року (розпорядження №Y-53 від 04.06.2003 року) була прийнята в службу технічного забезпечення трубного виробництва на посаду машиніста крана металургійного виробництва 4 розряду по переводу з ВАТ «Нікопольський південнотрубний завод» (графа 14 трудової книжки).

Водночас, ОСОБА_1 з 31.12.2015 року (наказ №271 к-15 від 30.12.2015 року) по 31.05.2016 року (наказ №141 К від 31.05.2016 року) працювала на посаді машиніста крана металургійного виробництва 4 розряду на ТОВ «Нікопольські Труби-Транс» (графа 29 трудової книжки).

В означений період трудової діяльності, ОСОБА_1 була працевлаштована на Товаристві з обмеженою відповідальністю «НІКОПОЛЬСЬКІ ТРУБИ-ТРАНС» (), що відповідає записам у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 та наявні в ній печатці.

ОСОБА_1 з 01.06.2016 року (наказ №105 від 01.06.2016 року) та до 15.08.2022 року (момент звернення до пенсійного органу) працювала та продовжує працювати на ПрАТ «Сентравіс продакшн юкрейн» трубоволочильного цеху машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду (графа 31 трудової книжки).

Пенсійним органом із періоду пільгового стажу з 01.06.2016 року по 15.08.2022 року:

??з 01.06.2016 р. по 01.06.2022 р. - враховано до пільгового стажу;

??з 02.06.2022 р. по 15.08.2022 р. (день звернення із заявою) - не враховано пільговий стаж.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист визначено в положеннях Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 р. (далі - Закон №1058) та Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788).

Положенням ст. 1 Закону №1788 встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788 визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

В силу вимог ч. 1 ст. 114 Закону №1058, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті

Так, згідно з ч. 3 ст. 114 Закону №1058, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років" за №202 від 31.03.1994 р., до посад, віднесених до працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах, відносяться усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону №1788 та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р. встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п. 1 Порядку №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Водночас, пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Системний аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, зокрема щодо зайнятих посад, характеру виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявності трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 р. по справі №668/3386/15-а.

Суд зазначає, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 працювала весь час машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду: ??з 14.07.1988 року (розпорядження про приймання № Г557від 14.07.1988 року) по 11.02.1992 року (розпорядження № Г-79 від 12.02.1992 року); ??з 01.08.2001 року (розпорядження №Б 138 від 01.08.2001 року) по 04.06.2003 року (розпорядження №У-53 від 04.06.2003 року); ??з 31.12.2015 року (наказ №271 к-15 від 30.12.2015 року) по 31.05.2016 року (наказ №141 К від 31.05.2016 року); - з 01.06.2016 року (наказ №105 від 01.06.2016 року) та до моменту звернення до пенсійного органу (з 02.06.2022 р. по 15.08.2022 р. (день звернення із заявою про призначення пенсії).

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 заповнена без помилок і недоліків, записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

В матеріалах справи також містяться накази підприємств, які зберіглися до сьогоднішнього часу та які були надані позивачу, відповідно до яких підтверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і професій підприємств, якими підтверджено право на льготне пенсійне забезпечення по Спискам № 1 та № 2, а саме: ??наказ № 518 від 17.12.2004 року ЗАТ «Нікопольський завод нержавіючих труб»; наказ № 534 від 30.12.2009 року ЗАТ «Сентравіс Продакшн Юкрейн»; наказ № 602 від 30.12.2014 року ПрАТ«Сентравіс Продакшн Юкрейн».

На підставі викладеного вище, суд прийшов до висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 80 від 30.11.2023 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за віком на пільгових умовах та, як наслідок, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до п.3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 14.07.1988 р. по 31.07.1988 р., з 01.10.1988 р. по 30.11.1988 р., з 01.08.2001 р. по 04.06.2003 р., з 31.12.2015 р. по 31.05.2016 р., з 02.06.2022 р. по 15.08.2022 р. (день звернення із заявою про призначення пенсії).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію на пільгових умовах, відповідно до п. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати подачі заяви про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

У силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.08.2022 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 р. та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді цієї справи суд бере до уваги наступні позиції Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підлягає сума 605,60 грн., сплата яких підтверджується квитанцією від 12.01.2024 р., яка міститься в матеріалах справи.

Стосовно витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Судом встановлено, що професійну правничу допомогу позивачу було здійснено за договором про надання правової допомоги №26/2024 від 12.01.2024 р., укладеним між ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Легал партнерс юкрейн» в особі керуючого партнера Шашликова Дениса Геннадійовича (адвокатське об`єднання).

Предметом договору є: клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а клієнт - прийняти і оплатити таку правову допомогу та витрати, необхідні для виконання його доручень, на умовах, у порядку та строки, передбачені цим договором.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №26/2024 від 12.01.2024 р., акт про надання правової допомоги від 12.01.2024 р. на суму 2000 грн., лист за підписом керуючого партнера АО Легал партнерс юкрейн Шашликова Дениса б/н та дати.

Як видно з тексту договору про надання правничої допомоги №26/2024, в п. 4.1 зазначено суму правничої допомоги позивачу у розмірі 2000 грн.

За таких обставин, від позивача не вимагається надання розрахунку заявлених витрат, адже сума витрат на правничу допомогу визначена договором.

При цьому, суд зазначає, що за змістом статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічний правовий висновок, однак щодо застосування норм ГПК України, викладено в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року в справі №922/445/19.

Враховуючи той факт, що приписи ст. 126 ГПК України є аналогічними приписам, що містяться в ст. 134 КАС України, суд вважає за можливе врахувати вказану позицію при розгляді справи в силу ст. 242 КАС України.

Крім того, такого ж правового висновку дійшов і Верховний Суд КАС при розгляді справи №280/2635/20 (постанова від 21.01.2021 року).

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню на користь позивача суд зазначає наступне.

Перевіривши зміст наданих позивачем документів, суд зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за складання адміністративного позову у розмірі 2000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням реального часу, необхідного для виконання відповідних робіт (послуг), а тому не підлягають стягненню з відповідача у зазначеній сумі.

На думку суду, враховуючи складність даної справи та необхідний (адекватний) обсяг наданої правової допомоги позивачу у даній справі, вважає належним відшкодуванням витрат на правничу допомогу суму коштів у розмірі 1 500 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 241-243, 245-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасувати рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 80 від 30.11.2023 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до п.3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 14.07.1988 р. по 31.07.1988 р., з 01.10.1988 р. по 30.11.1988 р., з 01.08.2001 р. по 04.06.2003 р., з 31.12.2015 р. по 31.05.2016 р., з 02.06.2022 р. по 15.08.2022 р. (день звернення із заявою про призначення пенсії 15.08.2022 р.).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.08.2022 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 р. та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

У іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень, 60 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асгнувань суму витрат на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень, 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька