Справа № 420/2999/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2999/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо обрахунку та виплати йому - ОСОБА_1 , грошового забезпечення за період з 29.03.2022 по 19.05.2023, в тому числі грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого у 2022 році в розмірі 2481 грн, визначеному на 01.01.2022 Законом України від 02.12.2021 №1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік», а в 2023 році в розмірі 2684 грн, визначеному на 01.01.2023 Законом України від 03.11.2022 №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік»;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 перерахувати та виплатити йому - ОСОБА_1 , грошове забезпечення за період з 29.03.2022 по 19.05.2023, в тому числі грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого у 2022 році в розмірі 2481 грн, визначеному на 01.01.2022 Законом України від 02.12.2021 №1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік», а в 2023 році в розмірі 2684 грн, визначеному на 01.01.2023 Законом України від 03.11.2022 №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням вже виплачених йому за вказаний період грошового забезпечення, в тому числі грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 в період з 29.03.2022 по 28.12.2023, проте під час проходження військової служби відповідач здійснював помилковий розрахунок його грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення. Розрахунок та виплата розмірів його посадового окладу та окладу за військовим званням у період з 29.03.2022 по 19.05.2023 здійснювалась, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого у 2018 році Законом №2246-VII станом на 01.01.2018 в розмірі 1762 грн, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого у 2022 році Законом №1928-IX станом на 01.01.2022 в розмірі 2481 грн та в 2023 році Законом №2710-IX станом на 01.01.2023 в розмірі 2684 грн, що призвело в цілому до помилкового розрахунку та виплати грошового забезпечення: щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, а також одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а також грошової допомоги на оздоровлення.

Однак пункт 6 Постанови №103 втратив чинність, у зв`язку з чим відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у редакції до внесення скасованих судом змін, згідно якої розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України від 02.12.2021 року №1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України від 03.11.2022 року №2710-IX «Про Державний бюджет У країни на 2023 рік» на 01.01.2023 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти. Таким чином, у зв`язку із щорічною зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивач має право на перерахунок його грошового забезпечення, а також виплату усіх складових його грошового забезпечення з урахуванням визначених вказаним чином розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання, а також грошової допомоги на оздоровлення.

Позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 29.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що права буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в електронній формі.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки в/ч НОМЕР_1 не порушувала вимоги чинного законодавства, адже базовою величиною для визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців так само як і для визначення розміру одноразових виплат має застосовуватися фіксована сума 1762 грн, яка визначена, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року.

Водночас, представник відповідача, посилаючись на Постанову КМУ №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» зазначає, що нарахування та виплата зазначених сум здійснюється в момент звільнення з військової служби, однак позивач не був звільнений з військової служби, а переведений наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.12.2023 №1086 у 3 відділ Вознесенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подальшого проходження служби. Оскільки право на звернення з відповідною заявою виникає одночасно зі звільненням військовослужбовця з лав Збройних Сил України, а не при переведенні до іншого підрозділу, представник відповідача вважає заявлені позовні вимоги передчасними. Зазначає, що можливо при проходженні служби за новим місцем служби позивачу буде здійснено перерахунок при звільненні.

Також представник відповідача зазначив, що позивач не виконав обов`язку щодо сплати судового збору за подання даного позову, оскільки на нього не поширюється п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», адже здійснення перерахунку грошового забезпечення не є справою, пов`язаною з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій обґрунтовував позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, зазначивши про безпідставність доводів відповідача щодо передчасності позовних вимог, у зв`язку з переведенням по службі, оскільки Постанова №103 не застосовується до спірних правовідносин.

Також позивач вважає, що звільнений від сплати судового збору по цій справі, адже даний спір пов`язаний з виконанням військового обов`язку, оскільки обов`язок оплати його праці виник у військової частини у зв`язку з проходженням ним військової служби.

Представник відповідача подав до суду заперечення та зазначив, що поняття «перерахунку та виплата грошового забезпечення», охоплюється застосованим у ч.2 ст.233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці». Отже, даний спір пов`язаний з стягненням недоотриманої заробітної плати, а не з виконанням військової служби, а таким чином посилання позивача на п.12 ч.4 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як підставу звільнення від сплати судового збору є безпідставним.

Представник відповідача стверджує, що у разі визнання даного спору до категорії спорів щодо проходження публічної служби, дана справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Серед іншого представник звертає увагу, що позивачем при поданні до суду відповіді на відзив не виконано вимоги ч.2 ст.162 КАС України, оскільки у відповіді на відзив не зазначено номер справи.

Дослідивши заяви по суті та матеріалами справи в електронній формі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, про що свідчить посвідчення офіцера серії НОМЕР_2 .

Наказом командира в/ НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 28.12.2023 №380 підполковника ОСОБА_1 з 29.03.2022 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення та призначено на посаду начальника відділення підготовки управління військової частини.

Підполковника ОСОБА_1 наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.09.2023 №275 вирішено вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків начальника відділення бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 , відповідно до наказу командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.07.2023 №178, призначеного на посаду начальника відділення підготовки в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.12.2023 №380 підполковника ОСОБА_1 відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.12.2023 №1086, призначеного начальником 3 відділу Вознесенського районного територіально центру комплектування та соціальної підтримки, вирішено вважати таким, що справи та посаду здав та вибув у 3 відділ Вознесенського районного територіально центру комплектування та соціальної підтримки, для подальшого проходження служби.

Також наказом від 28.12.2023 №380 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення з 28.12.2023.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати йому під час проходження служби у в/ч НОМЕР_1 в період з 29.03.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення та грошової допомоги для оздоровлення без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 2022 та 2023 роки, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Згідно п.7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади здійснюється за новим місцем служби в розмірі, встановленому за попереднім місцем служби, після зарахування їх на грошове забезпечення до цієї військової частини.

Оскільки наказом від 28.12.2023 №380 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення з 28.12.2023 та направлено для проходження подальшої служби у 3 відділ Вознесенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подальшого проходження служби, суд не приймає доводи представника відповідача щодо передчасності заявлених позовних вимог, оскільки розрахунок з позивачем здійснено у день виключення зі списків особового складу частини, про що свідчить зміст наказу від 28.12.2023 №380.

2 розділу XXVIII Днем звільнення військовослужбовця з посади, яку він займає, вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків.

Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову №103 пунктом 6 якої внесено зміни, зокрема до постанови Кабінету Міністрів України №704, пункт 4 якої викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 02.08.2022 року №440/6017/21 зазначив, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.

Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій. Відтак, на думку колегії суддів зазначення у п.4 постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ.

Разом з цим, колегія суддів наголосила на тому на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому колегія суддів зазначила, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 року №2629-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон №294-ІХ) та Закон №1082- ІХ таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Закон №294-ІХ не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Так, ч.3 ст.1-1 Закону №2262-ХІІ містить безумовне застереження про те, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних очікувань" (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами правової держави та принципу верховенства права.

У справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Відповідно до ст.7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).

Отже, з огляду на визначені в ч.3 ст.7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону №10-82-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Верховний Суд наголосив на тому, що через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема згідно із Законом №1082-ІХ виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою №704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону и №2262-ХІІ та ст.9 Закону №2011-ХІІ, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

При цьому, колегія суддів звернула увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

В подальшому вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 19.10.2022 у справі №400/6214/21, від 28.02.2023 у справі №380/18850/21, від 06.04.2023 у справі №380/10075/21. Отже, практика Верховного Суду у цій категорії справ є усталеною та послідовною.

Також Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі №380/13603/21 зазначив, що позивач по даній справі оскаржує врахований при обчисленні грошового забезпечення військовослужбовця розмір прожиткового мінімуму, а не розмір мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів у контексті наведеного дійшла висновку, що для правильного вирішення вимог позивача, суди повинні встановити відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 на який позивач має право виплати, розмір прожиткового мінімуму, згідно з пунктом 4 Постанови №704 за період з 30.01.2020 до 31.12.2020, з 01.01.2021 до 01.02.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

На підставі вказаних висновків Верховного Суду, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, суд дійшов висновку, що відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, у період 29.03.2022 по 19.05.2023, діяв протиправно.

Водночас, суд враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481, яка набрала чинності з 20.05.2023, внесено зміни до п.4 постанови №704 та викладено абзац перший в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Таким чином, з 21.05.2023 відсутні підстави для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями виходячи з розміру прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо обчислення позивачу у заниженому розмірі з 29.03.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-ІХ є протиправною.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом зобов`язання відповідача здійснити з 29.03.2022 по 19.05.2023 перерахунок грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого відповідно Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-ІХ, на відповідний тарифний коефіцієнт, а також провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Також суд вважає, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» поширюється на позивача, оскільки предметом даного спору є бездіяльність військової частини щодо виплати військовослужбовцю грошового забезпечення в належному розмірі, що є справою, пов`язаною з виконанням військового обов`язку, адже фактично спір стосується оплати праці військовослужбовця.

Таким чином, у справі вирішується питання щодо проходження військової служби, яка, в свою чергу, є різновидом публічної служби. Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 встановлено звання старшого офіцерського складу «підполковник», що згідно Закону України «Про запобігання корупції» не відноситься до осіб, які займають відповідальне або особливо відповідальне становище (військові посадові особи вищого офіцерського складу), отже дана справа згідно п.1 ч.6 ст.12 КАС України є справою незнаної складності та розглянута в спрощеному позовному провадженні.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач у змісті позову просив стягнути з відповідача суму орієнтовних судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн, в обґрунтування чого зазначив, що між адвокатом Дмитренком В.П. (АО «Дмитренко та партнери») та Громаковим О.А. 18.01.2024 року укладений договір про надання професійної правничої допомоги №24.01-18.01.

Також позивач подав до суду клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, до якого долучено акт приймання-передачі наданих послуг від 24.02.2024 на суму 20000 грн та платіжні інструкції від 23.01.2024 №0.0..1 та від 21.02.2024 №0.0..1.

Відповідач у відзиві на позов просив покласти понесені судові витрати на правничу допомогу на позивача.

Згідно п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 4-7 ст.134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності з п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 4-7 ст.134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом даної справи між ОСОБА_1 (замовник) та АО «Дмитренко та партнери» в особі керуючого партнера адвоката Дмитренка В.П. (виконавець) укладено договір про надання правничої допомоги №24.01-18.01 від 18.01.2024.

Пунктом 3 договору встановлено фіксований розмір гонорару адвоката та умови його виплати, а саме замовник зобов`язується виплатити виконавцю гонорар на його поточний рахунок у наступні етапи: 1) у день укладення цього договору в розмірі 10000 грн за послуги з подання позову, передбаченого п.п.1.2.3.2 п.1.2 ст.1 договору; 2) протягом 3 календарних днів з дати отримання від відповідача відзиву на позов в розмірі 10000 грн за підготовку та подання в інтересах замовника в суд першої інстанції відповіді на відзив, з розрахунку за кожний такий процесуальний документ.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 24.02.2024 вартість наданої правничої допомоги склала 20000 грн за надання наступних послуг: 1) підготовка, підписання та скерування в інтересах замовника до суду позову вартістю 10000 грн; 2) підготовка та подання в інтересах замовника до суду відповіді на відзив на позовну заяву вартістю 10000 грн.

ОСОБА_1 на користь АО «Дмитренко та партнери» сплачено 20000 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 23.01.2024 №0.0..1 та від 21.02.2024 №0.0..1.

Частиною 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19 дійшов висновку, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Суд вважає, що вказаний висновок не спростовує і висновків, викладених у цій же постанові про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд вважає, що послуги з підготовки позовної заяви та відповіді на відзив не вимагали від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи (малозначна справа) та сталу судову практику у даній категорії справ суду касаційної інстанції. Опрацювання правової позиції у даній справі не вимагає значних затрат часу.

Враховуючи фактичний об`єм наданих АО «Дмитренко та партнери» послуг, в розрізі критеріїв їх реальності та необхідності, а також враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін), суд дійшов висновку, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 3000,00 грн, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 132, 134, 139, 241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі з 29.03.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-ІХ.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 29.03.2022 по 19.05.2023 перерахунок грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого відповідно Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-ІХ, на відповідний тарифний коефіцієнт, а також провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва