Справа № 200/1050/24
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

12 березня 2024 року Справа №200/1050/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кравченко Т.О., вирішуючи питання про наявність підстав для прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановила:

22 лютого 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 22 лютого 2024 року, в якому позивач просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 80% відповідних сум грошового забезпечення до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 та проведення перерахунку з 01 квітня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення Управління служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 31 травня 2021 року № 15/106 з основним розміром 70%;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 в розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення та з 01 квітня 2019 року на підставі довідки Управління служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 31 травня 2021 року № 15/16 у розмірі 80% грошового забезпечення та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі із врахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суддя після одержання позовної заяви, крім іншого, з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. ст. 160, 161, 172 цього Кодексу.

Строк звернення до адміністративного суду визначає ст. 122 КАС.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Конституційний Суд України в рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 зазначив, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Право особи на судовий захист гарантується ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини в п. п. 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги; однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність; ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

В п. 30 рішення від 25 жовтня 2007 року у справі «Балацький проти України» йдеться, що неможливо припустити, щоб п. 1 ст. 6 Конвенції детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків буде остаточно вирішено.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас ч. 3 ст. 122 КАС передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до ст. 87 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788) нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Суми пенсії, неодержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Ст. 46 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно зі ст. 55 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262) нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсії за минулий час, однак не виплачених з вини органів Пенсійного фонду України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а навела висновок про те, що норми ст. 87 Закону № 1788, ст. 46 Закону № 1058 і ст. ст. 51, 55 Закону № 2262 (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Таким чином, норми пенсійного законодавства, які стосуються необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонеру суми пенсії, стосуються саме нарахованих сум пенсії за минулий час, які не виплачені з вини пенсійного органу.

31 березня 2021 року Верховий Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду прийняв постанову у справі № 240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України.

В цій постанові Верховий Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду навів такі висновки:

«[…]

20. Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

21. Відтак, на думку Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

[…]

23. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

24. Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

25. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

[…]

27. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

[…]

32. При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

33. Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

34. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

35. Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

36. Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

37. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

[…]

41. До того ж, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону № 1788-ХІ та статті 46 Закону № 1058-ІV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

42. З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

43. З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав вважає за необхідне відступити від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі № 816/197/18 (касаційне провадження № К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 816/197/18 (касаційне провадження № К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

44. Відтак, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.

45. До того ж Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звертає увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

[…]».

12 грудня 2023 року Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду прийняв постанову у справі № 380/1907/23 про непоширення шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС, на правовідносини щодо оскарження неправомірних дій чи бездіяльності уповноважених на те суб`єктів владних вповноважень щодо видачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії військовослужбовцям, особами, які мають право на пенсію за Законом № 2262.

В постанові від 12 грудня 2023 року Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду навів такий висновок:

«[…]

59. З огляду на наведене Судова палата в цій справі вважає правильною правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 520/11178/2020 і доходить висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 12 квітня 2023 року в справі № 380/14933/22.

60. Керуючись зазначеними раніше мотивами під час розгляду цієї справи, Судова палата формулює такий правовий висновок:

Видача довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії державними органами, зазначеними в пункті 2 Порядку № 45, є одним з етапів реалізації права особи на перерахунок пенсії в порядку, установленому статтею 63 Закону № 2262-ХІІ.

Згідно із частиною третьою статті 51 цього Закону перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно із цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Тому до правовідносин щодо оскарження неправомірних дій чи бездіяльності уповноважених на те суб`єктів владних повноважень щодо видачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, та членам їх сімей, не підлягає застосовуванню встановлений частиною другою статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Застосування вказаного строку звернення до адміністративного суду унеможливить реалізацію права, передбаченого статтею 63 Закону № 2262-ХІІ, на перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною видів грошового забезпечення з урахуванням норм частини третьої статті 51 цього Закону щодо перерахунку пенсій із дати виникнення права на нього без обмеження строком у разі непроведення перерахунку з вини державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії.

[…]».

Підсумовуючи викладене, суд зауважує, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом актуальними є такі правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду щодо строків звернення до суду:

1. без обмеження будь-яким строком може бути пред`явлений позов про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень, які стосуються сум пенсії, нарахованих, але не виплачених з вини держави в особі пенсійного органу;

2. без обмеження будь-яким строком може бути пред`явлений позов про оскарження дій чи бездіяльності уповноважених суб`єктів владних повноважень щодо видачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262;

3. позов про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо перерахунку пенсії може бути пред`явлений в межах шестимісячного строку з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Спірні правовідносини виникли щодо дій ГУ ПФУ в Донецькій області, які полягали у зменшенні основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 80% до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, як звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова КМУ № 103), а також щодо проведення перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі довідки Управління служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 31 травня 2021 року № 15/16, виходячи з її основного розміру - 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Отже, до спірних правовідносин належить застосовувати шестимісячний строк звернення до суду, визначений абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС.

Територіальні органи Пенсійного фонду України проводили перерахунок пенсії за вислугу років на виконання Постанови КМУ № 103 з 01 січня 2018 року в 2018 році.

Саме під час цього перерахунку основний розмір пенсії позивача був зменшений з 80% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, про що свідчать лист ГУ ПФУ в Донецькій області від 16 січня 2024 року № 1263-25837/Є-02/8-0500/24 та розпорядження про перерахунок пенсії з 01 листопада 2017 року за пенсійною справою № -СБУ.

Отже, про порушення свої прав внаслідок дій пенсійного органу, які полягали у зменшенні основного розміру пенсії з 80% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, ОСОБА_1 повинен був дізнатися в 2018 році, отримавши пенсійну виплату, перераховану на підставі Постанови КМУ № 103 з 01 січня 2018 року.

До позовної заяви не додані докази, які б свідчили, що ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило позивачеві про зменшення основного розміру його пенсії з 80% до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час перерахунку з 01 січня 2018 року або надало йому рішення (протокол, розпорядження) про перерахунок пенсії, який би дозволяв однозначно встановити, в якому відсотковому розмірі визначений її основний розмір.

Водночас до позовної заяви також не додані докази, які б свідчили, що в період з 2018 року по грудень 2023 року ОСОБА_1 виявляв будь-яку зацікавленість щодо відсоткового розміру, виходячи з якого визначений основний розмір пенсії, яку він отримував впродовж майже 6 років.

Лише 20 грудня 2023 року позивач, від імені якого діяла адвокат Єрьоміна В.А., звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою, в якій просив перерахувати та виплачувати пенсію відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», застосувавши розмір пенсії, визначений на момент первинного призначення пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат, починаючи з 01 січня 2018 року і надалі, а у разі відмови в перерахунку пенсії - надати розрахунок пенсії заявника станом на 01 січня 2018 року, 01 квітня 2019 року та 01 березня 2023 року.

З-поміж іншого, в цій заяві позивач зазначив, що, здійснюючи перерахунок пенсії відповідно до Постанови КМУ № 103, ГУ ПФУ в Донецькій області зменшило її розмір до 70% відповідних сум грошового забезпечення з 01 січня 2018 року; на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі № 200/10259/21 ГУ ПФУ в Донецькій області з 01 квітня 2019 року провело перерахунок пенсії на підставі довідки Управління служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 31 травня 2021 року № 15/106, знову зменшивши основний розмір до 70%.

На підставі даних комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» суд встановив, що в серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

06 вересня 2021 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/10259/21, яким позов ОСОБА_1 задовольнив, а саме:

- визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року на підставі довідки Управління служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 31 травня 2021 року № 15/106;

- зобов`язав ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року на підставі довідки Управління служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 31 травня 2021 року № 15/106 у відповідності до вимог статей 43 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі № 200/10259/21 набрало законної сили на підставі ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року.

На виконання рішення суду у справі № 200/10259/21 ГУ ПФУ в Донецькій області провело перерахунок пенсії позивача, про що свідчить лист пенсійного органу від 16 січня 2024 року № 1263-25837/Є-02/8-0500/24.

При цьому під час перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року на виконання рішення суду у справі № 200/10259/21 на підставі довідки Управління служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 31 травня 2021 року № 15/106 відповідач виходив з того основного розміру пенсії, що був визначений ним ще в 2018 році, (тобто 70% відповідних сум грошового забезпечення).

До суду з цим позовом ОСОБА_1 звернувся 22 лютого 2024 року, про що свідчить дата формування та підписання цього документа в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», тобто з пропуском шестимісячного строку, визначеного абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС.

Суд зауважує, що отримання позивачем листа ГУ ПФУ в Донецькій області від 16 січня 2024 року № 1263-25837/Є-02/8-0500/24 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вичиняти дії щодо реалізації свого права на перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року, виходячи з основного розміру пенсії 80% відповідних сум грошового забезпечення, який був встановлений під час її призначення, і в даному випадку ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, оскільки такі дії позивач почав вчиняти майже через 6 років після перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Аналогічні висновки наведені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27 січня 2020 року у справі № 420/3001/19, від 25 лютого 2020 року у справі № 360/1870/19, від 27 серпня 2021 року у справі № 1.380.2019.000974, від 27 січня 2021 року у справі № 160/4284/19, від 30 червня 2021 року у справі № 591/6056/16-а та інших.

Суд відзначає, що після перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року та зменшення її основного розміру з 80% до 70% відповідних сум грошового забезпечення позивач мав можливість звернутися як до пенсійного органу, так і до суду, проте ні в заяві від 17 червня 2021 року, адресованій ГУ ПФУ в Донецькій області, ні в позовній заяві, яка була розглянута у справі № 200/10259/21, питання правомірності дій пенсійного органу щодо зменшення основного розміру пенсії з 80% до 70% відповідних сум грошового забезпечення не порушував, зацікавленості відсотком, виходячи з якого встановлений основний розмір його пенсії не виявляв.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказував на те, що за загальним правилом не існує строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини пенсійного органу.

Покликався на висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 164/1904/14-ц, а також на висновки Верховного Суду, наведені в постановах від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17, від 19 березня 2019 року у справі № 806/1952/18, від 29 листопада 2019 року у справі № 608/957/16-а, від 21 січня 2020 року у справі № 824/77/17-а, від 08 серпня 2019 року у справі № 646/7115/17, від 15 лютого 2018 року у справі 820/6514/17.

Суд зауважує, що при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом застосовує останні актуальні висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду. Висновки, на які покликається позивач, були сформульовані раніше і за інших фактичних обставин, ніж ті, що передували виникненню спірних правовідносин між ОСОБА_1 та ГУ ПФУ в Донецькій області.

Будь-яких причин, які об`єктивно унеможливлювали або істотно ускладнили своєчасне звернення позивача до суду з цим позовом, в позовній заяві ОСОБА_1 не навів.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 надав заяву про поновлення строку звернення до суду.

В цій заяві позивач покликався на висновки Верховного Суду, викладені в рішенні у зразковій справі № 240/5401/18 щодо зменшення відсоткового розміру основної пенсії, призначеної за Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і стверджувала, що визначення дати перебігу процесуального строку з 01 січня 2018 року свідчить про об`єктивну неможливість пенсіонера звернутися до суду за захистом свого порушеного права у 2018 році.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивач виходив з принципу «належного урядування» та презумпції, що розмір його пенсії визначений відповідно до закону, а тому до ухвалення рішення у зразковій справі він не мав розумних причин сумніватися у добросовісності дій пенсійного органу.

Також позивач зазначив, що для захисту своїх прав був вимушений звертатися до Управління служби безпеки України в Донецькій області з заявою про видачу оновленої довідки про розмір грошового забезпечення та до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії та отримав відмову.

На цих підставах позивач стверджував, що весь цей час його поведінка щодо захисту свого права була активною.

Також позивач покликався на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2019 року у справі № 826/12704/18.

Крім того, позивач зазначив, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває.

02 березня 2022 року Рада суддів України опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, зокрема про те, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану.

На переконання позивача, у такий спосіб Рада суддів України фактично визнала воєнний стан об`єктивною та поважаною причиною для поновлення процесуальних строків.

При вирішенні питання про наявність підстав для визнання поважними причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду та поновлення цього строку суд виходив з такого.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До таких обставин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ст. 44 КАС передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. п. 6, 7 ч. 5 цієї статті).

Наведеними положеннями КАС чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання позовної заяви.

Згідно з ч. 5 ст. 45 КАС учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Процесуальний закон вимагає від учасника справи, який пропустив визначений законом процесуальний строк для вчинення певної процесуальної дії, подання заяви про поновлення такого строку та подання доказів поважності причин його пропуску.

При цьому суд не наділений повноваженням замість позивача визначати причини пропуску строку звернення до суду і, самостійно визначивши такі причини, надавати оцінку їх поважності.

Суд зауважив, що ні в позовній заяві, ні в заяві про поновлення строку звернення до суду не наведено жодної причини, яка унеможливила або істотно ускладнила своєчасне звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.

Щодо посилання позивача на принцип «належного урядування» і його твердження про те, що до набрання законної сили рішенням Верховного Суду від 04 лютого 2019 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року, у зразковій справі № 240/5401/18, не міг дізнатися про порушення своїх прав внаслідок зниження основного розміру його пенсії з 80% до 70% відсотків відповідних сум грошового забезпечення, суд зауважує таке.

Ст. 122 КАС пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. В контексті спірних правовідносин таким є день отримання позивачем пенсії після її перерахунку з 01 січня 2018 року.

Сам факт того, що Верховний Суд розглядав як зразкову справу щодо зменшення відсоткового розміру пенсії за вислугу років під час її перерахунку, свідчить про те, що пенсіонери, які отримували пенсію за вислугу років, і яким був зменшений її відсотковий розмір внаслідок перерахунку на виконання Постанови КМУ № 103, знали про порушення свого права і масово зверталися до судів за його захистом.

Навіть якщо виходити з того, що ОСОБА_1 стало відомо про порушення його прав після ухвалення рішення у зразковій справі № 240/5401/18, то слід зазначити, що рішення у цій зразковій справі набрало законної сили 16 жовтня 2019 року, а позивач порушив питання щодо перерахунку його пенсії з 01 січня 2018 року в розмірі, який був встановлений під час її призначення, лише в грудні 2023 року, тобто більше ніж через 4 роки.

З приводу посилання на те, що для захисту своїх прав він був вимушений звертатися до Управління служби безпеки України в Донецькій області з заявою про видачу оновленої довідки про розмір грошового забезпечення та до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії, суд зазначив наступне.

Звернення позивача до Управління служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях та до ГУ ПФУ в Донецькій області мали місце в 2021 році і стосувалися перерахунку пенсії, виходячи з грошового забезпечення, до якого включені його додаткові складові. Однак в цих зверненнях питання щодо відсоткового розміру пенсії позивач не порушував.

Докази, які б свідчили, що в період з 2018 року по 20 грудня 2023 року позивач виявляв зацікавленість та звертався до пенсійного органу з приводу правомірності дій останнього щодо зменшення основного розміру пенсії з 80% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, до позовної заяви не додані.

Щодо посилання позивача на воєнний стан як поважної причини пропуску строку звернення до суду, необхідно зазначити таке.

Верховний Суд в постанові від 27 січня 2023 року у справі № 580/2129/22 зазначив, що ведення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

При оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

В заяві про поновлення строку звернення до суду, крім загального посилання на введення воєнного стану, будь-якого обґрунтування як саме воєнний стан вплинув на його можливість звернення до суду позивач не навів. До того ж основний розмір пенсії ОСОБА_1 був зменшений з 80% до 70% відповідних сум грошового забезпечення за три роки до введення воєнного стану.

З приводу твердження представника позивача про безумовну наявність порушеного права позивача на отримання пенсії у розмірі, визначеному законом, а також про те, що у разі відмови у відкритті провадження це право залишиться не захищеним на рівні національного судочинства, що матиме наслідком порушення принципу верховенства права, суд зазначає наступне.

Наявність у особи порушеного права, яке потребує судового захисту, не звільняє її від обов`язку дотримуватися визначеного КАС порядку звернення до суду.

Вимоги процесуального закону є сталими, чіткими і зрозумілими, в тому числі в частині строку звернення до суду та наслідків його пропуску. До того ж при зверненні до суду з цим позовом позивач користувався професійною правничою допомогою адвоката.

Однак всупереч приписам ч. 1 ст. 123, ч. 6 ст. 161 КАС ні в позовній заяві, ні в заяві про поновлення строку звернення до суду не навів об`єктивних причин, які унеможливили або істотно ускладнили можливість його своєчасного звернення до суду з цим позовом, і які б могли бути визнані судом поважними, а також не надав докази на їх підтвердження.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки вказані ОСОБА_1 в позовні заяві і заяві про поновлення строку звернення до суду підстави не є поважними, 28 лютого 2024 року суд постановив ухвалу, якою у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду відмовив та відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС залишив його позовну заяву без руху з наданням йому десятиденного строку з дня отримання цієї ухвали засобами електронного зв`язку для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та надання доказів на їх підтвердження.

Ухвала від 29 лютого 2024 року доставлена в електронний кабінет користувача ЄСІТС «Електронний суд» - Єрьоміної В.А., яка є представником позивача, 29 лютого 2024 року о 15:29.

Того ж дня ухвала від 29 лютого 2024 року надіслана на електронну адресу представника позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зазначена в позовній заяві.

11 березня 2024 року до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Єрьоміної В.А. про поновлення строку звернення до суду, датована 08 березня 2024 року.

В цій заяві представник позивач зазначила таке.

Порядок перерахунку призначених пенсій військовослужбовців урегульований нормами ст. 63 Закону № 2262, яка змін не зазнавала, а також нормами постанов Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року за №704 та від 21 лютого 2018 року за №103, тому застосування у спірному випадку органом пенсійного фонду статті 13 цього Закону, яка регулює призначення пенсій, є протиправним.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року, залишеного без змін постановою Великої Палати Суду від 16 жовтня 2019 року, ухваленому у зразковій справі № 240/5401/18 (Пз/9901/58/18).

Оскільки відповідач при здійсненні перерахунку пенсії за вислугу років позивачу відповідно до Постанови № 103 протиправно зменшено розмір процентної складової грошового забезпечення , відтак слід зобов`язати відповідача здійснити розрахунку відсотків відповідних сум грошового забезпечення, визначених на момент первинного призначення пенсії із врахуванням раніше виплачених сум.

Заробітна плата та пенсія мають однакову правову природу, тобто є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Таке твердження випливає з норм законодавства. Зокрема, згідно ст. 1 Закону України № 2235-III «Про громадянство України» заробітна плата і пенсія включені до переліку законних джерел існування.

В ч. 2 ст. 2 Закону України № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» заробітна плата і пенсія також включені до переліку доходів.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на позицію Конституційного Суду України в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9- рп/2013, а також на підставі аналізу положення ч. 1 ст. 122 КАС в системному зв`язку з положенням частини ч. 2 ст. 46 Закону № 1058, ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України можна дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 51 Закону № 2262 перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 лютого 2022 оку у справі № 300/5477/21.

Тобто фактично в заяві від 08 березня 2024 року представник позивача навела аргументи щодо протиправності дій пенсійного органу, які полягали у зменшенні відсоткового розміру пенсії позивача, а також наполягала на тому, що звернутися до суду з таким позовом можливо без обмеження будь-яким строком.

Однак в ухвалі від 29 лютого 2024 року суд вже навів висновок щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом з урахуванням актуальних правових висновків Верховного Суду.

В заяві від 08 березня 2024 року представник позивача не навела жодної причини, яка об`єктивно унеможливила або істотно ускладнило своєчасне звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом і могла б бути визнана судом поважною; до заяви не додані докази поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Як наслідок, у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду від 08 березня 2024 року слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

П. 1 ч. 4 ст. 169 КАС установлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з ч. 6 ст. 169 КАС про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

Отже, наявні передбачені ч. 2 ст. 123, п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС для повернення позовної заяви.

При цьому повернення позовної заяви є наслідком поведінки самого позивача (його представника), а не перешкоджанням йому в доступі до правосуддя з боку суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 122, ч. ч. 1, 2 ст. 123, ч. 6 ст. 161, п. 1 ч. 4 ст. 169, ст. ст. 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалила:

1. У задоволенні заяви представника позивача - адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни про поновлення строку звернення до суду від 08 березня 2024 року - відмовити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

2. Роз`яснити особі, яка подала позовну заяву, що:

- повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом;

- повернення позовної заяви є підставою для повернення судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, за клопотанням особи, яка його сплатила, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

3. Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Повне судове рішення складено 12 березня 2024 року.

Суддя Т.О. Кравченко