Справа № 120/15262/23
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 березня 2024 р. Справа № 120/15262/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Житомирського військовий інститут імені С.П. Корольова (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок витрат пов`язаних з його навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі в розмірі 392532,26 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у зв`язку із відрахуванням відповідача із числа курсантів, сума фактичних витрат, пов`язаних з утриманням останнього становить 392 532,26 грн. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом із вимогами стягнення на користь Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова коштів з відповідача.

Згідно із частиною 3 статті 171 КАС України, якщо відповідачем у позовній заяві, щодо якої відсутні підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження у справі, вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суддя не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Частиною 6 статті 171 КАС України передбачено, що суддя з метою визначення підсудності може також користуватись даними Єдиного державного демографічного реєстру.

На виконання вказаних вимог, судом сформовано електронний запит до Єдиного державного демографічного реєстру, з якого встановлено, що зареєстрованим місцем реєстрації відповідача є: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 06.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

У строк встановлений судом, відповідач відзиву на адресу суду не направив, хоча в матеріалах справи наявні докази своєчасного отримання ухвали.

В силу частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

26.08.2022 відповідно до наказу начальника військового інституту (про особовому складу) № 17-К солдата Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 призначено курсантом штатним першого курсу факультету охорони державної таємниці та інформаційного протиборства Житомирського військового інституту ім. С.П Корольова.

15.09.2022 між Міністерством оборони України в особі начальника Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова та солдатом ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах Украйни курсантами вищого військового навчального закладу, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 добровільно взяв на себе обов`язок проходити військову службу (навчання) у Житомирському військовому інституті ім. С.П. Корольова протягом строку Контракту, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів і начальників, свої службові обов`язки, після закінчення навчання продовжувати проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу протягом строку не менше п`яти років після закінчення навчання. У разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання, недисциплінованості чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу, відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі.

Наказом начальника військового інституту від 15.09.2022 № 335 (по стройовій частині) старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу військового інституту та зарахований на всі види забезпечення з 15.09.2022 року.

10.08.2023 відповідач подав рапорт про дострокове розірвання контракту про проходження навчання та відрахування з числа курсантів через небажання продовжувати навчання.

10.08.2023 було проведено засідання вченої ради факультету охорони державної таємниці та інформаційного протиборства Житомирського військового інституту з метою розгляду питання щодо відрахування з числа курсантів Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова солдата ОСОБА_1 у зв`язку з небажанням продовжувати навчання. За результатами проведеного засідання прийнято рішення про винесення на розгляд вченої ради інституту питання на предмет відрахування курсанта 22-го навчального курсу солдата ОСОБА_1 у зв`язку з небажанням продовжувати навчання.

14.08.2023 вченою радою військового інституту прийнято рішення (протокол №13) про відрахування курсанта 223 навчальної групи солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1

26.08.2023 із відповідачем проведено бесіду під час якої роз`яснено необхідність зокрема відшкодування коштів за утримання у ВВНЗ, що підтверджується рапортом ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки-розрахунку від 26.08.2023 про відшкодування витрат на утримання у вищому навчальному закладі курсанта ОСОБА_1 , у зв`язку з відрахуванням згідно Постанови КМУ від 12.07.2006 № 964 «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» та розірванням контракту про проходження військової служби (навчання) між старшим солдатом ОСОБА_1 та Міністерством Оборони України, державі завдано збитків у вигляді витрат пов`язаних з утриманням відповідача у вищому військовому навчальному закладі: по грошовому забезпеченню у сумі - 367 351,82 грн, по медичному забезпеченню - 150 грн, по забезпеченню комунальними послугами та енергоносіями - 25 030, 44 грн, а всього на загальну суму 392 532,26 грн.

Наказом начальника Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова від 26.08.2023 № 12-к солдата ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів через небажання продовжувати навчання та направлено для подальшого проходження військової служби до 40 запасної роти В/ч НОМЕР_2 В/ч НОМЕР_3 .

Наказом начальника військового інституту від 26.08.2023 № 274 солдата ОСОБА_1 з 26.08.2023 виключено зі списків особового складу інституту та всіх видів забезпечення. Вказано, що час проходження військової служби (навчання) у військовому інституті відповідно до розрахунку відшкодування витрат на утримання у вищому навчальному закладі курсанта нарахована сума у розмірі 392 532,26 грн.

01.09.2023 на адресу командира В/ч НОМЕР_2 направлено запит щодо того, чи звертався відповідач до ФЕС військової частин з приводу добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у ВВНЗ. Однак станом на дату звернення з цим позовом оплата до ЖВІ не надходила, а кошти не відшкодовано відповідачем.

В зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку кошти не сплатив, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням в Житомирському військовому інституті імені С.П.Корольова у розмірі 392 532,26 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, та обставинам справи, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 частини 3 статті 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Що стосується норм процесуального права, то Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 810/2610/16 зазначив, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Саме така правова позиція висловлена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18).

Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З врахування згаданої вище позиції Верховного Суду, дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проходження громадянами України військової служби (навчання) у вищих військових навчальних закладах врегульовані правовими нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України № 2232-XII).

За приписами вказаного Закону, зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань.

З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом 3 частини 2 статті 23 цього Закону.

Відповідно до частини 10 статті 25 Закону України № 2232-XII, курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Пунктом 1 Порядку "Про відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі - Порядок № 964) визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів та відповідно до Порядку розрахунку витрат, який установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 (далі - Порядок розрахунку витрат), відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно з пунктом 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Відповідно до пункту 2.1.2 Порядку розрахунку витрат, витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби.

Згідно з пункту 2.1.4. Порядку розрахунку витрат, витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Відповідно до пункту 2.1.6. Порядку розрахунку витрат, до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

З матеріалів справи слідує, що за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі. Витрати пов`язані з грошовим забезпеченням у сумі - 367 351,82 грн, з медичним забезпеченням - 150 грн, з забезпеченням комунальними послугами та енергоносіями - 25 030, 44 грн, а всього на загальну суму 392 532,26 грн, що підтверджується розрахунком відшкодування витрат на утримання у вищому навчальному закладі.

Згідно з пунктами 7-8 Порядку № 964, у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку, а сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.

Проте, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач на даний час зазначену вище суму коштів не відшкодував.

Станом на час розгляду справи, відповідач не надав доказів про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі та не подав належних і переконливих доказів неправильного розрахунку заявленої позивачем до стягнення суми.

У справі "Chitos проти Греції" (рішення від 04 червня 2015 року, заява № 51637/12) ЄСПЛ зазначав: заявник не може правомірно стверджувати, що не знав принципу і обсягу зобов`язання, яке він взяв на себе, обравши кар`єру офіцера і військового лікаря. Однією з головних переваг вступу до армії було безкоштовне навчання. Дійсно, збройні сили беруть на себе вартість усього навчання такої особи, сплачують їй платню і надають соціальне забезпечення як кадровому офіцеру. Натомість від офіцера після отримання диплома вимагається взяти на себе зобов`язання служити у відповідному званні певну кількість років.

ЄСПЛ уважає, що накладене на кадрових офіцерів зобов`язання після завершення навчання нести службу протягом певного строку є невід`ємним від покладеного на них завдання. Обчислення строку дії контрактів офіцерів, які отримали освіту коштом армії, і умови розірвання таких контрактів належать до розсуду держави.

Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти у сфері медицини, зокрема забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.

У справі "Lazaridis проти Греції" (рішення від 12 січня 2016 року, заява № 61838/14) заявник (лікар, підполковник армії) подав клопотання про його дострокове відрахування з армії. Генеральний штаб армії зобов`язав заявника виплатити державі відшкодування у сумі 121 321,72 Євро як компенсацію за дострокове звільнення. Заявник оскаржив таке рішення до суду. Суд відхилив його скаргу, у зв`язку із тим, що заявник, отримавши відповідну освіту, зобов`язався відслужити в армії дев`ятнадцять років і вісімнадцять днів, але він прослужив лише чотирнадцять років, два місяці та шість днів. Заявник оскаржив це рішення національного суду.

ЄСПЛ дійшов висновку, що зобов`язання військових лікарів, які бажали залишити армію до закінчення строку виконання обов`язку, відшкодувати державі витрати, понесені на їх навчання, було цілком виправданим з огляду на привілеї, якими вони користувалися порівняно із цивільними студентами-медиками. Особа, яка вступає на навчання до Військової академії, усвідомлює, що аналогом безкоштовної освіти, винагороди та соціальних переваг, якими користується така особа в силу свого військового статусу, є зобов`язання служити в рядах армії протягом визначеного періоду після закінчення навчання.

Обов`язок офіцерів армії нести службу протягом визначеного періоду після завершення їх підготовки відповідає встановленій меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме за допомогою військових установ особи отримують загальну медичну освіту, відповідну спеціалізацію, а також мають можливість займатися приватною медициною в неробочий час. Таким чином, сам принцип викупу решти років служби не порушує принцип пропорційності.

У справі "Yanask проти Туреччини" (рішення від 06 січня 1993 року заява № 14524/89) щодо права на освіту ЄСПЛ зазначив, що гарантування права на освіту не виключає застосування дисциплінарних стягнень; встановлені обмеження у справі заявника щодо права на освіту у військовому інституті не обмежують його право на освіту у цивільних навчальних закладах.

Щодо захисту права власності у рішенні ЄСПЛ вказано, що у заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період. Комісія вважає, що обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Отже, курсанти, які навчаються в вищих навчальних закладах, перебувають на повному державному забезпеченні. Кошти, які витрачаються на їх навчання, є державними (бюджетними).

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості із відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 392 532,26 грн.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів підтверджено, а відповідачем в порушення вимог статті 77 КАС України не спростовано наявність правових підстав для примусового стягнення з останнього заборгованості із відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи викладене, судові витрати позивача - суб`єкта владних повноважень по сплаті судового збору відшкодуванню або примусовому стягненню із відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова грошові кошти за витрати, пов`язані з навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі, у розмірі 392532,26 грн (триста дев`яносто дві тисячі п`ятсот тридцять дві грн 26 коп.), які перерахувати р/р НОМЕР_5 , МФО 820172, код 08183359 в ГУДКУ у м. Київ.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова (проспект Миру, 22, м. Житомир, 10023, );

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 11.03.2024.

Суддя Томчук Андрій Валерійович