Справа № 520/2621/24
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 березня 2024 року № 520/2621/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення від 26.09.2023 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () повторно розглянути заяву від 26.09.2023 про призначення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 28.06.1984р. по 12.12.1988.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою від 26.09.2023 щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом із заявою були надані документи, передбачені Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте, 03.10.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийняте Рішення про відмову в призначенні пенсії, в якому зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки виправлення дати народження працівника на титульній сторінці книжки не завірене належним чином, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29.07.1993 №58. Позивач вважає вказане рішення необґрунтованим, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Ухвалою судді від 06.02.2024 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цій справі без виклику сторін.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження та позов з додатками надіслані відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку на офіційну електронну адресу.

Відповідач правом подання відзиву на адміністративний позов не скористався, заяви про продовження строку на подання відзиву до суду не направив.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою від 26.09.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Уповноваженим органом для розгляду заяви позивача визначено ГУ ПФУ в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.10.2023 позивачу у призначенні пенсії за віком відмовлено.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки виправлення дати народження працівника на титульній сторінці книжки не завірене належним чином, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29.07.1993 р. №58. Враховуючи вищезазначене, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказано, що позивач матиме право на пенсійну виплату 18.06.2026.

До вказаного Рішення відповідачем додано розрахунок стажу позивача за формою РС-право, з якого вбачається, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача, щодо яких наявні записи у трудовій книжці, що подана разом із заявою про призначення пенсії, з 20.07.1981 по 01.04.1982 та з 28.06.1984 по 12.12.1988.

За підрахунком відповідача страховий стаж позивача становить 26 років 5 місяців 4 дні при необхідному 30 років для осіб, які досягли 60 років у 2023 році.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_2 , у ній щодо вказаних періодів наявні такі записи щодо роботи:

- з 20.07.1981 по 01.04.1982 - муляром-монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій 3 розряду в Будівельно-монтажному управлінні №34 тресту «Київміськбуд 7»;

- з 28.06.1984 по 12.12.1988 - муляром-монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій 3 розряду, стропальником 4 розряду, муляром 3 розряду в Будівельно-монтажному управлінні №34 тресту «Київміськбуд 7».

Позивач вважає вказане рішення протиправним, вважаючи що до його страхового стажу має бути зарахований період роботи з 28.06.1984 по 12.12.1988.

Надаючи правову оцінку підставам прийняття спірного рішення, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до ч. 1,2, 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1998 р. № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» (далі - Постанова № 794) - доручено Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 1 жовтня 1998 р. впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена з 01 липня 2000 року.

Так, відповідно до п. 3 Постанови № 794 - установити, що починаючи з 1 липня 2002 р. обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 р. за даними системи персоніфікованого обліку.

Таким чином, в будь-якому випадку відповідно до п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж до 01.07.2000, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Подання додаткових документів, окрім трудової книжки відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, передбачено виключно для випадків, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Виходячи з пріоритетності Закону над підзаконними нормативними актами (відповідно до ч. 3 ст.7 КАС України) застосуванню підлягає ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (без будь- яких додаткових умов).

За приписами наведених норм, уточнюючі довідки для підтвердження стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 21.02.2020 р. у справі № 307/3091/16-а.

На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відповідно до наведених норм чинного законодавства, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається з матеріалів справи, єдиною підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії було те, що позивачу не вистачає страхового стажу для призначення пенсії, у зв`язку з тим, що пенсійним органом не зараховано періоди роботи згідно записів у трудовій книжці позивача, оскільки її заповнено з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок, а саме: на першій (титульній) сторінці трудової книжки виправлення дати народження працівника не завірене належним чином.

Як вбачається з титульного аркушу трудової книжки, при її первинному заповненні помилково зазначено дату та місяць народження, а саме вказано: ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказаний запис закреслений та вказано правильну дату народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому трудова книжка заповнена за першим місцем роботи ОСОБА_1 , містить відповідну печатку та підписи уповноваженої особи та власника книжки.

Відтак, виправлення даних щодо дати народження позивача на першій (титульній) сторінці трудової книжки має лише недолік у незасвідченні вказаного виправлення, що не свідчить про неправильність чи неточність зроблених у ній записів про періоди роботи позивача, а відтак не може бути розцінено як підставу для необхідності подання додаткових документів на підтвердження періодів роботи, зазначених у трудовій книжці, та для неврахування даних трудової книжки як основного документа, який визначає стаж роботи позивача.

Інших недоліків заповнення трудової книжки, зокрема, в частині неправильних чи неточних записів про періоди роботи, які не враховані до страхового стажу, ГУ ПФУ в Харківській області при розгляді заяви позивача не встановлено та в рішенні не зазначено.

Позивач у позовній заяві вказує, що до його страхового стажу має бути зарахований період роботи з 28.06.1984 по 12.12.1988.

В той же час, судом встановлено, що період роботи з 20.07.1981 по 01.04.1982 також не зарахований позивачу до страхового стажу з тих самих підстав.

Як встановлено судом, що при зверненні позивача після досягнення 60-ти річного віку до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою від 26.09.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійним органом було обраховано наявний станом на 26.09.2023 стаж позивача - 26 років 5 місяців 4 дні, про що ГУ ПФУ в Харківській області складено довідку РС-право від 03.10.2023 про наявний страховий стаж.

Відтак, наявність страхового стажу - 26 років 5 місяців 4 дні станом на 26.09.2023 було підтверджено ГУ ПФУ в Харківській області на підставі, в тому числі, даних тієї ж самої трудової книжки НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо періодів роботи з 20.07.1981 по 01.04.1982 та з 28.06.1984 по 12.12.1988, в яких відсутні виправлення, наявна інформація про дати видання та номери наказів про прийняття на роботу та звільнення, підписи уповноважених осіб, печатки та штампи підприємств, проте вказані періоди не зараховані до страхового стажу позивача виключно через відсутність засвідчення виправлення у даті народження ОСОБА_1 на титульному аркуші трудової книжки.

Також, відповідачем в Рішенні не висловлювалось зауважень до записів трудової книжки позивача, не вказувалось про недостатність в трудовій книжці відомостей, необхідних для зарахування певних періодів роботи до страхового стажу.

Подання додаткових документів, окрім трудової книжки відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, передбачено виключно для випадків, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Суд зазначає, що недолік в заповненні трудової книжки щодо виправлення дати народження позивача на титульному аркуші, враховуючи відсутність сумніву та спору щодо належності трудової книжки позивачу, наявність інших обов`язкових реквізитів (зокрема, печатки підприємства), є формальним та таким, що не спричиняє втрату юридичної сили всього документу.

Крім того, зазначаючи про вказаний недолік трудової книжки, відповідач натомість враховав до страхового стажу позивача період роботи з 20.12.1988 по 09.01.2001, зазначений у вказаній трудовій книжці, не зважаючи на те, що початок роботи припадає на період до дати запровадження персоніфікованого обліку. Отже, рішення відповідача є суперечливим стосовно мотивів його прийняття.

Отже, підхід відповідача до розгляду заяви ОСОБА_1 є свідченням надмірного формалізму, який у питанні визначення права особи на призначення пенсії, враховуючи значення вказаного питання для заявника, розцінюється судом як прояв недобросовісності, нерозумності та непропорційності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що спірне рішення ГУ ПФУ в Харківській області не відповідає вимогам обґрунтованості, добросовісності, розумності та пропорційності, з огляду на що є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач у позові покликається на неправомірність незарахування до його страхового стажу періоду роботи з 28.06.1984 по 12.12.1988, протиправність неврахування якого встановлено в ході судового розгляду.

Натомість судом з матеріалів справи також встановлено протиправне незарахування до страхового стажу іншого періоду роботи позивача: з 20.07.1981 по 01.04.1982.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" ("Kudla v. Poland", заява № 30210/96, § 158), 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" ("Garnaga v. Ukraine", заява № 20390/07, § 29).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. ЄСПЛ у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ("Chahal v. the United Kingdom", заява № 22414/93, § 145) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся за призначенням пенсії після спливу трьох місяців з дня досягнення 60-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Періоди роботи (окрім вже врахованих) з 20.07.1981 по 01.04.1982 та з 28.06.1984 по 12.12.1988 становлять більше 5 років, а окремо період з 28.06.1984 по 12.12.1988 більше 4-х років. При цьому стаж, якого не вистачало позивачу, становить 3 роки 6 місяці та 27 днів.

Оскільки ГУ ПФУ в Харківській області відмовлено позивачу в зарахуванні періодів роботи з 20.07.1981 по 01.04.1982 та з 28.06.1984 по 12.12.1988 з однакових підстав, які визнані судом неналежними, враховуючи обставини справи, встановлення судом грубого порушення прав позивача на соціальне забезпечення та задля остаточного досягнення мети адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та задовольнити позов шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області призначити з 26.09.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи (окрім вже врахованих) з 20.07.1981 по 01.04.1982 та з 28.06.1984 по 12.12.1988.

При цьому вказаний спосіб суд не вважає втручанням у дискреційні повноваження відповідача, з огляду на таке.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Постановою Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №806/1316/18 також визначено, що дискреційними є повноваженнями суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

З викладеного вбачається, що «власний розсуд» органів державної влади та місцевого самоврядування або осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування це вибір між двома або більше альтернативами рішеннями, коли кожне відповідне рішення є законним, або юридично допустимим (правомірним). З цього випливає, що у разі якщо відсутня законна альтернатива прийняття правомірного рішення, не може йтися про прийняття рішення органом державної влади та місцевого самоврядування або особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування «на власний розсуд».

В даному випадку відповідач не мав можливості прийняти будь-яке інше законне альтернативне рішення, яке було б відмінним від рішення про призначення позивачу пенсії, у зв`язку з відсутністю будь-яких законних підстав для прийняття такого іншого рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ч. 3 ст. 139 КАС України шляхом стягнення з ГУ ПФУ в Харківській області 2/3 сплаченого позивачем судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.10.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити з 26.09.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи (окрім вже врахованих) з 20.07.1981 по 01.04.1982 та з 28.06.1984 по 12.12.1988.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору в розмірі 807,47 (вісімсот сім гривень 47 копійок).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 07.03.2024.

Суддя Білова О.В.