Справа № 420/36926/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Одеського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 27 грудня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Національної поліції України, Одеського державного університету внутрішніх справ, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу Національної поліції України №3038 від 23.11.2023 щодо звільнення зі служби підполковника поліції ОСОБА_1 заступника начальника відділу матеріального забезпечення Одеського державного університету внутрішніх прав;

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України №1973 від 07.12.2023 щодо звільнення зі служби підполковника поліції ОСОБА_1 заступника начальника відділу матеріального забезпечення Одеського державного університету внутрішніх прав за ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 11.12.2023;

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Одеського державного університету внутрішніх справ №334 о/с від 11.12.2023 в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 заступника начальника відділу матеріального забезпечення Одеського державного університету внутрішніх прав відповідно до ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію» з 11.12.2023;

4. Поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу матеріального забезпечення Одеського державного університету внутрішніх прав з 12.12.2023;

5. Стягнути з Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.12.2022 по момент винесення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 29.11.2023 він був ознайомлений з дисциплінарним наказом НПУ № 3038 від 23.11.2023 за п.1 якого: «За вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у не дотриманні п.1 ч.1 ст. 18 та ч.1 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», п.1,6 ч.3 ст.1 ДС НПУ, абз. 2 ч.5 ст. 14, абз. 3 ч.2 ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух», п.1.3, пп. «а» п.2.4., п.2.5 Правил дорожнього руху до позивача застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції».

Як вказано у позові, спірний дисциплінарний наказ про звільнення позивача не мотивований, не конкретний. Вказуючи підставами видачі наказу порушення правил дорожнього руху, які не підтверджені постановою суду, що суттєво порушує права працівника. Крім того, висновки службового розслідування не відповідають матеріалам самого розслідування та суперечать їм. При цьому, розслідування проведено не об`єктивно, поверхнево, в порушення вимог Порядку, факти та обставини належним чином не перевірялися. Притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулось без з`ясування всіх обставин і без належного підтвердження вчинення ним дисциплінарного проступку, що є порушенням вимог ч.6 ст.14 Дисциплінарного статуту, яка передбачає, що службове розслідування проводиться на засадах неупередженості.

Як стверджує позивач, не зазначення в спірному наказі ОДУВС частини статі свідчить про протиправне застосування усіх частин вказаної статті. Позивач стверджував та стверджує, що службову дисципліну не порушував та таких фактів не існує. Позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності фактично за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та в подальшому звільнено за відсутності допустимих доказів вчинення позивачем такого правопорушення. У матеріалах дисциплінарної справи, що були надані позивачу, відсутні докази надіслання рекомендованого листа з повідомленням на адресу місця проживання позивача про викликає його для участі в засіданні комісії для подання пояснень. Нічого про направлення позивачу вказаного виклику не зазначено і у Висновку службового розслідування. Отже, вказано у позові, дисциплінарною комісією при проведенні службового розслідування було порушено частину одинадцяту статті 15 Дисциплінарного статуту. Позивач з висновком службового розслідування до теперішнього часу не ознайомлений. Як наслідок, у зв`язку з порушенням дисциплінарною комісією порядку виклику позивача для надання пояснень, позивач був позбавлений можливості реалізувати свої права, що закріплені у статті 18 Дисциплінарного статуту, зокрема та не виключно, надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються, а також подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи. Всупереч частинам третій і десятій статті 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарною комісією також не було складено акта про відмову позивача від надання пояснень. Відтак, вказано у позові, під час проведення службового розслідування позивач був позбавлений права на захист.

Також, позивач вказує, що у Висновку службового розслідування відсутня аргументація того, чому до позивача було застосовано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення як звільнення із служби в поліції, а не застосовано менш суворі види стягнень. Крім того, у цьому висновку нічого не говориться про те, чи було при виборі найсуворішого виду дисциплінарного стягнення враховано пом`якшуючі обставини, зокрема та невиключно, попередня бездоганна поведінка позивача, рівень кваліфікації тощо. Враховуючи викладене, на думку позивача, можна дійти мотивованого висновку про необґрунтованість доводів відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який став підставою для його звільнення зі служби в поліції, оскільки у діяннях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку, а відповідне службове розслідування було проведено з порушенням норм Дисциплінарного статуту. Висновок: оскаржувані накази є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою судді від 29.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (ст.262 КАС України).

Вказаною ухвалою суддею також:

- витребувано у Національної поліції України належним чином засвідчені копії всіх матеріалів службового розслідування, за результатами якого прийнято Наказ № 3038 від 23.11.2023 та Наказ №1973 від 07.12.2023, в частині щодо ОСОБА_1 ;

- витребувано у Одеського державного університету внутрішніх справ належним чином засвідченні копії документів, що стали підставою для прийняття Наказу №334 о/с від 11.12.2023 в частині ОСОБА_1 ;

- витребувано у Одеського державного університету внутрішніх справ довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, що передували місяцю у якому його було звільнено, визначеної відповідно до приписів Порядку №100, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року із зазначенням розрахунку визначення середньоденної (годинної) заробітної плати ОСОБА_1 .

05.01.2024 (вх.№ЕС/814/24) від представника Національної поліції України до суду надійшла заява, в якій повідомлено про неможливість виконання вимог ухвали суду від 29.12.2023.

15.01.2024 (вх.№1987/24) від представника Національної поліції України до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками, згідно переліку, який у ньому викладено (т.1 а.с.52-173).

У відзиві вказано, що Національна поліція України позов не визнає в повному обсязі, вважає його безпідставним та необґрунтованим.

Відповідач, зокрема, зазначає, що у зв`язку з тим, що дисциплінарною комісією ОДУВС, що проводила службове розслідування щодо позивача, було запропоноване дисциплінарне стягнення, застосування якого не відноситься до повноважень керівника ОДУВС, відповідно до положень частини шостої статті 20 Дисциплінарного статуту, листом ОДУВС від 03.11.2023 № 1/3453 матеріали службового розслідування щодо позивача направлено до Національної поліції України з клопотанням щодо застосування до останнього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Відтак, службове розслідування щодо позивача проводилось дисциплінарною комісією Одеського державного університету внутрішніх справ. Водночас, за дорученням Голови Національної поліції України, Департаментом головної інспекції та дотримання прав людини, Департаментом кадрового забезпечення та Правовим департаментом були розглянуті лист-клопотання ОДУВС від 03.11.2023 № 1/3453 з матеріалами службового розслідування, проведеного ОДУВС на підставі наказу від 18.10.2023 № 502, внаслідок чого, з огляду на відсутність зауважень до матеріалів службового розслідування щодо відповідності порядку притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, встановленому Дисциплінарним статутом, був підготовлений проект наказу про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Пунктом 1 спірного наказу НПУ від 23.11.2023 № 3058 до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за вчинення ним дисциплінарного проступку, який виразився у недотриманні пункту 1 частини першої статті 18 та частини першої статті 64 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію», пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, абзацу другого частини п`ятої статті 14, абзацу третього частини другої статті 16 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ «Про дорожній рух», пункту 1.3, підпункту «а» пункту 2.4, пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. 04.12.2023 копія наказу НПУ від 23.11.2023 № 3038 надіслана до ОДУВС одночасно з поверненням матеріалів службового розслідування. У подальшому, спірний наказ НПУ від 23.11.2023 № 3038 у порядку та строки, встановлені частинами першою та третьою Дисциплінарного статуту, був виконаний шляхом видання спірного наказу НПУ від 07.12.2023 № 1973 о/с. Дисциплінарне стягнення до позивача застосоване у місячний строк з дня виявлення дисциплінарного проступку, що відповідає положенням статі 21 Дисциплінарного статуту. Застосоване до позивача дисциплінарне стягнення виконане (реалізоване) у місячний строк з дня його застосування шляхом видання наказу по особовому складу (наказ НПУ від 07.12.2023 № 1973 о/с, наказ ОДУВС від 11.12.2023 № 334 о/с), що відповідає положенням статі 22 Дисциплінарного статуту.

У відзиві зазначено, що враховуючи, що дисциплінарною комісією утвореною наказом НПУ від 18.10.2023 № 502 встановлено у діях позивача наявність складу дисциплінарного проступку, НПУ було видано наказ від 23.11.2023 № 3038 «Про застосування дисциплінарного стягнення до підполковника поліції ОСОБА_1 », яким зокрема до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби поліції. Положеннями частини третьої статті 22 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу. Відтак, на виконання вищезазначених вимог Дисциплінарного статуту, НПУ видано наказ від 07.12.2023 № 1973 о/с та ОДУВС видано наказ від 11.12.2023 № 334 о/с, яким відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію» підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу матеріального забезпечення ОДУВС звільнено зі служби в поліції.

Відповідач повідомляє, що службове розслідування було проведено з дотриманням строків передбачених Дисциплінарним статутом (зі змінами).

Як стверджує Національна поліція України, відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування наказів Національної поліції України та Одеського державного університету внутрішніх справ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби та про безпосереднє виконання застосованого стягнення .

На думку відповідача, тверджень позивача про притягнення його до дисциплінарної правопорушення. відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є помилковими.

У відзиві вказано, що ОСОБА_1 , будучи працівником поліції, ухилився від перевірки на стан алкогольного сп`яніння, що вказує на не виконання ним законних вимог поліцейських та беззаперечно вказує на підрив ним авторитету Національної поліції України, як органу, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки порядку безпосередньо працівником такого органу.

На думку Національної поліції України висновки службового розслідування відповідають фактичним обставинам справи, а дії позивача не відповідають вимогам законодавства, яким визначені основні обов`язки поліції.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

15.01.2024 (вх.№2011/24) від Одеського державного університету внутрішніх справ до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками (т.1 а.с.174-186), в якому вказано, що відповідач позовні вимоги не визнає та заперечує проти позову.

У відзиві вказано, що позивач обрано неефективний спосіб захисту, оскільки попри порушення в позовній заяві питання про поновлення підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу матеріального забезпечення ОДУВС позивачем водночас не порушується питання про поновлення на службі в поліції.

Як стверджує відповідач, дисциплінарна відповідальність позивача настала не внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а внаслідок вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні вимог пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», пункту 1 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліції», абзацу другого частини 5 статті 14, абзацу третього частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух», пункту 1.3., підпункту «а» пункту 2.4., пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Відсутність постанови суду про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не спростовує висновків дисциплінарної комісії про вчинення дисциплінарного проступку. Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, які свідчать про його низькі морально-ділові якості, суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни. Провина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку в даному випадку проявляється у прямому умислі, тобто останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним даних дій.

Щодо доводів позовної заяви про суперечність висновків службового розслідування зібраним в ході нього матеріалам, а також порушенню права ОСОБА_1 на захист під час проведення службового розслідування, то у відзиві вказано, що такі, хоч декларативно і містяться у позовній заяві, проте позивач не вказує на жодне конкретне протиріччя та не розкриває змісту наявних, на його думку, порушень права на захист. ОДУВС вважає такі доводи надуманими та безпідставними. Позивач був ознайомлений із наказом про проведення службового розслідування № 502 від 18.10.2023, про що свідчить його власноручний підпис про ознайомлення на копії цього наказу, що наявна в матеріалах службового розслідування. да пояснень. Будучи обізнаним про факт проведення службового розслідування, ОСОБА_1 мав можливість на власний розсуд використовувати свої права, у тому числі через представника, проте їх невикористання позивачем не може бути розцінене як порушення його права на захист з боку відповідачів. Одним із членів дисциплінарної комісії полковником поліції ОСОБА_2 в присутності інших осіб під час виклику ОСОБА_1 до відділення моніторингу відділу кадрового забезпечення ОДУВС роз`яснювалося, що він викликаний для надання пояснень. Позивач відмовився надавати пояснення, посилаючись на стан здоров`я. Про факт відмови від надання пояснень 23.10.2023 об 11 год 57 хв було складено Акт про відмову від надання пояснень, у якому ОСОБА_1 поставив свій власноручний підпис (арк. 39-40 матеріалів службового розслідування).

Ураховуючи наведене, на думку відповідача, безпідставними видаються доводи про те, що позивача нібито не викликали для надання пояснень під час службового розслідування, оскільки в матеріалах відсутні докази його виклику шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення. Наведене у позовній заяві твердження про те, що чинне на час проведення службового розслідування законодавство визначало лише один спосіб виклику поліцейського для надання ним пояснень дисциплінарній комісії є помилковим.

Щодо наведених в обґрунтування позовних вимог посилань на те, що ОСОБА_1 не ознайомили із висновком, складеним за результатами проведеного службового розслідування, то, вказано у відзиві, по-перше, вони є взаємо суперечливими, адже одночасно з цим розмірковуючи на тему виклику для надання пояснень, позивач зазначає про наявність/відсутність документів у наданих йому матеріалах дисциплінарної справи, а також про відсутність вказівки на порядок його виклику в тексті висновку службового розслідування. По-друге, ані норми Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції», ані норми Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС від 07.11.2018 № 893 не визначають обов`язку ознайомлення особи із висновком проведеного відносно неї службового розслідування.

Що стосується посилань позивача на відсутність в наказі ОДУВС про звільнення його з посади заступника начальника відділу матеріального забезпечення вказівки на частину статті 71 Закону України «Про Національну поліцію», то Одеський державний університет внутрішніх справ зазначає, що згідно ч. 6 зазначеної статті повноваження щодо звільнення з посад відряджених до ОДУВС поліцейських віднесено до компетенції ректора цього навчального закладу, а тому видаючи оспорюваний наказ відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом, як того вимагає ст. 19 Конституції України.

15.01.2024 від представника Одеського державного університету внутрішніх справ до суду надійшло клопотання про долучення доказів разом із додатками (т.1 а.с.187-250, т.2 а.с.1-50).

08.02.2024 (вх.№ЕС/5803/24) від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив разом із додатками (т.2 а.с.51-76).

13.02.2024 (вх.№ЕС/6431/24) від представника Одеського державного університету внутрішніх справ до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (т.2 а.с.77-88).

14.02.2024 (вх.№ЕС/6475/24) від представника Національної поліції України до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (т.2 а.с.89-100).

Станом на дату вирішення даної справи пояснень від третьої особи на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзивів на позов, відповіді на відзив, заперечень і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 (спеціальний жетон № 0042500) проходив службу в ОВС, в Національній поліції України з листопада 2020 року.

З червня 2022 року позивач перебував на посаді заступника начальника відділу матеріального забезпечення Одеського державного університету внутрішніх справ.

Згідно службової характеристики заступника начальника відділу матеріального забезпечення Одеського державного університету внутрішніх прав підполковника поліції ОСОБА_1 від 23.10.2023 (т.1 а.с.98-246) позивач за період служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції зарекомендував себе з позитивного боку, дисциплінованим, добросовісним, професійно грамотним та досвідченим співробітником. Накази керівництва виконує якісно та своєчасно. Прагне до вдосконалення службової діяльності, приймає вірні рішення у складних, екстремальних ситуаціях. Вміло організовує роботу та постійно турбується про підвищення результатів службової діяльності. Вміє відстояти свою точку зору, наполегливий у досягненні поставлених завдань. Порушень дисципліни та законності не допускає. У вирішенні службових питань проявляє принциповість, уміє будувати стосунки з громадянами та колегами по службі. Володіє добрими організаторськими здібностями, високим почуттям відповідальності за доручену справу. У стройовому відношенні підтягнутий, фізично розвинений, добре володіє табельною зброєю, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони. Здатен переносити психофізичні навантаження та труднощі по службі. Державну та службову таємницю зберігає. У спілкуванні з громадянами ввічливий, тактовний. За характером спокійний, доброзичливий, чемний. Не піддається випадковим коливанням настрою. Здатний контролювати власні емоції та поведінку. У спілкуванні з оточуючими стриманий, тактовний. У побуті скромний та охайний, у колективі користується повагою. З листопада по грудень 2014 року приймав участь в антитерористичній операції, спрямованій на протидію діяльності незаконних російських та проросійських збройних формувань у війні на сході України.

18 жовтня 2023 року до Одеського державного університету внутрішніх справ надійшло подання Одеського управління ДВБ Національної поліції України (вхід. № 1/2348 від 18.10.2023) для усунення виявлених недоліків та вжиття відповідних заходів реагування (т.1 а.с.79-83, 219-222), в якому зазначено, що 17 жовтня 2023 року працівниками управління головної інспекції ГУНП в Одеській області під час проведення щомісячного звірення з Управлінням патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі УПП) виявлено факт можливого складання 07 жовтня 2023 року адміністративного протоколу за частиною першою статті 130 КУпАП стосовно поліцейського Одеського державного університету внутрішніх справ (далі - ОДУВС). Повідомлено, що працівниками УГІ ГУНП на підставі листа Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України від 14 вересня 2023 року № 2609/27/02/01-2023, за допомогою Інформаційної підсистеми «Головна інспекція» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» встановлено, що 07 жовтня 2023 року стосовно заступника начальника відділу матеріального забезпечення ОДУВС підполковника поліції ОСОБА_1 поліцейськими УПП складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного та у відповідності до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337 - VII, Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України та Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затверджених наказом МВС України від 07 листопада 2018 року № 893, Одеським державним університетом внутрішніх справ прийнято наказ №502 від 18.10.2023 (т.1 а.с.77-78, 216-217), яким наказано призначити проведення службового розслідування за поданням Одеського управління ДВБ Національної поліції України та створити для цього дисциплінарну комісію.

З наданої до суду копії даного наказу судом встановлено, що позивача було ознайомлено з ним про що свідчить його підпис на другому аркуші наказу.

З наданого до суду акту про відмову від надання пояснень від 23.10.2023 (т.1 а.с.94-97) судом встановлено, що заступнику начальника відділу матеріального забезпечення ОДУВС підполковнику поліції Чупрову Віктору Сергійовичу було запропоновано надати пояснення в рамках службового розслідування. При цьому ОСОБА_1 відмовився надати пояснення, мотивуючи тим, що не хоче давати пояснення щодо себе за станом здоров`я про що і складено вказаний акт.

ОСОБА_1 було надано для ознайомлення цей акт про відмову від надання пояснень про що свідчить підпис позивача на його останній сторінці.

24.10.2023 від Департаменту патрульної поліції до ректора Одеського державного університету внутрішніх справ надійшрв лист №23460/41/13/04-02-23 (т.1 а.с.122, т.2 а.с.15), в якому повідомлено, що 07.10.2023 співробітником управління патрульної поліції в Одеській області ДПП був складений протокол відносно громадянина ОСОБА_1 , про адміністративне правопорушення серії ААД № 552948 за ч.1 ст. 130 КУпАП, який відповідно до вимог ст.ст 221, 276 КУпАП. який 13.10.2023 за вих. №22669/41/13/04/01-23, був направлений до Суворовського районного суду м. Одеси, для розгляду та прийняття рішення згідно чинного законодавства.

Також разом із листом №23460/41/13/04-02-23 надано копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 552948 за ч.1 ст.130 КУпАП та відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів.

25.10.2023 дисциплінарною комісією було складено акт перегляду наданих відеофайлів (т.1 а.с.132-136, т.2 а.с.22-26).

01.11.2023 Одеським державним університетом внутрішніх справ прийнято наказ №525 «Про продовження строку службового розслідування за поданням Одеського управління ДВБ Національної поліції України» (т.1 а.с.138, т.2 а.с.28),

03.11.2023 дисциплінарною комісією Одеського державного університету внутрішніх справ складено висновок службового розслідування за поданням Одеського управління ДВБ Національної поліції України, який затверджено ректором Одеського державного університету внутрішніх справ (т.1 а.с.149-172, 192-215).

В ході службового розслідування з`ясовано, що 07.10.2023 о 22:40 год. в м. Одеса по вул. Гаванна, 5а, під час патрулювання нарядом поліції «Океан - 0308» у складі командира взводу № 2 роти № 3 батальйону № 2 УПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 та інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 УПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , було зупинено транспортний засіб «MINI Coopeг», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням підполковника поліції ОСОБА_1 , який перебував у цивільному одязі, без табельної вогнепальної зброї. В ході службового розслідування заступник начальника відділу матеріального забезпечення ОДУВС підполковник поліції ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень, мотивуючи тим, що не хоче давати пояснення щодо себе за станом здоров`я (акт про відмову від надання пояснень № 1/3251 від 23.10.2023).

Опитаний в ході службового розслідування інспектор взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції B Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старший лейтенант поліції ОСОБА_4 пояснив, що 07.10.2023 о 22:40 год. в м. Одесі по вул. Гаванна, 5а, під час патрулювання у складі наряду поліції «Океан 0308», ним за участю командира взводу № 2 роти № 3 батальйону № 2 УПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 було зупинено транспортний засіб «MINI Cooper», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням чоловіка. ОСОБА_4 підійшов до водійських дверей, відрекомендувався, назвав посаду, звання, прізвище, після чого повідомив причину зупинки, а саме згідно пункту 3 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» та попросив надати документи водія, а саме посвідчення водія, реєстраційні документи на вказаний транспортний засіб. На що водій показав своє службове посвідчення працівника поліції на ім`я ОСОБА_1 , після чого ОСОБА_4 його повідомив, що посвідчення працівника поліції не потрібно, а потрібно посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб. Водій ОСОБА_1 пред`явив посвідчення водія серії НОМЕР_2 на своє ім`я та реєстраційний документ на вказаний транспорт. В ході спілкування з ОСОБА_1 , який знаходився за кермом зупиненого транспортного засобу, ОСОБА_4 виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук. Після цього повідомив ОСОБА_1 про вказані ознаки сп`яніння та запропонував йому пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на приладі «Драгер» № 7510. ОСОБА_1 відмовився проходити тест. ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_1 про те, що якщо він не бажає проходити тест на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер», він може прослідувати з працівниками патрульної поліції до медичного закладу, де пройде тест у встановленому законом порядку. Цю розмову чула жінка пасажир вказаного автомобіля, яка вказала, що вона дружина ОСОБА_1 . Жінка зазначила, що саме вона їхала за кермом вказаного транспортного засобу та автомобіль належить їй, показала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Дружина ОСОБА_1 прохала працівників патрульної поліції оформити порушення Правил дорожнього руху за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо неї, а не щодо чоловіка. Під час спілкування ОСОБА_1 підняв скло бокового вікна передньої двері з боку водія та почав перелазити в середині автомобіля на заднє пасажирське сидіння, а в подальшому переліз на переднє пасажирське сидіння. ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_1 , який вже знаходився на передньому пасажирському сидінні та ще неодноразово пропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 мовчав, зачинив передні пасажирські двері, ухилявся від відповіді. ОСОБА_4 неодноразово повідомляв ОСОБА_1 , якщо він буде ухилятися від відповіді, на нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, п. 2.5. Правил дорожнього руху України. Після цього було складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення до медичного закладу на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, протокол серії ААД № 552948 від 07.10.2023 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, п. 2.5. Правил дорожнього руху України. Після складання протоколу ОСОБА_1 протокол було зачитано вголос, ознайомлюватися з протоколом ОСОБА_1 відмовився. Старший лейтенант поліції Торосян А.І. постійно знаходився поруч з ОСОБА_4 . Вказана подія фіксувалася за допомогою портативних відеореєстраторів (№№ 474569, 473678) безперервно.

Опитаний в ході службового розслідування командир взводу № 2 роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старший лейтенант поліції ОСОБА_3 пояснив, що 07.10.2023 о 22:40 год. в м. Одесі по вул. Гаванна, 5а, під час патрулювання у складі наряду поліції «Океан - 0308», за участю інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 УПП старшого лейтенанта поліції Добровольського Є.В. було зупинено транспортний засіб «MINI Cooper», НОМЕР_3 , під H.3. керуванням чоловіка. ОСОБА_4 підійшов до дверці водія, відрекомендувався, назвав посаду, звання, прізвище, після чого повідомив причину зупинки, а саме згідно ст. 35 п. 3 Закону України «Про Національну поліцію» та попросив надати документи водія, а саме посвідчення водія, реєстраційні документи на вказаний транспортний засіб. На що водій показав своє службове посвідчення працівника поліції на ім`я ОСОБА_1 , після чого ОСОБА_4 його повідомив, що посвідчення працівника поліції не потрібно, а потрібно посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб. Водій ОСОБА_1 пред`явив посвідчення водія серії НОМЕР_2 на своє ім`я та реєстраційний документ на вказаний транспорт. В ході спілкування з ОСОБА_1 , який знаходився за кермом зупиненого транспортного засобу ОСОБА_4 виявив ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, тремтінням пальців рук. Старший лейтенант поліції ОСОБА_3 також бачив ці ознаки алкогольного сп`яніння. Після цього ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_1 про вказані ознаки сп`яніння та запропонував йому пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на приладі «Драгер» № 7510. Але ОСОБА_1 відмовився проходити тест. ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_1 про те, що якщо він не бажає проходити тест на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер», він може прослідувати з нами до медичного закладу, де пройде тест у встановленому законом порядку. Цю розмову чула жінка, пасажир вказаного автомобіля, яка вказала, що вона дружина ОСОБА_1 . Жінка зазначила, що вона їхала за кермом вказаного транспортного засобу та автомобіль належить їй, показала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Дружина ОСОБА_1 постійно прохала 'працівників патрульної поліції оформити порушення Правил дорожнього руху за ч. 1 ст. 130 КУпАП на неї, а не на чоловіка. В подальшому ОСОБА_1 підняв скло бокового вікна передніх дверей з боку водія та почав перелазити в середині автомобіля на заднє пасажирське сидіння, а надалі переліз на переднє пасажирське сидіння. ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_1 , який вже знаходився на передньому пасажирському сидінні та ще неодноразово пропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 мовчав, зачиняв зачинив передні пасажирські двері, ухилявся від відповіді. ОСОБА_4 неодноразово повідомляв ОСОБА_1 , якщо він буде ухилятися від відповіді, на нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, п. 2.5. Правил дорожнього руху України. Після цього ОСОБА_4 було складено на ОСОБА_1 акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення до медичного закладу на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, протокол серії ААД № 552948 від 07.10.2023 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, п. 2.5. Правил дорожнього руху України. Після складання протоколу ОСОБА_1 протокол було зачитано вголос ОСОБА_4 , ознайомлюватися з протоколом ОСОБА_1 відмовився. Старший лейтенант поліції ОСОБА_3 постійно знаходився поряд з ОСОБА_4 . Вказана подія фіксувалася за допомогою портативних відеореєстраторів (№№ 474569, 473678) безперервно.

У висновку вказано, що на підставі проведеного аналізу наявних відеофайлів, пояснень працівників Управління патрульної поліції в Одеській області встановлено, що підполковник поліції ОСОБА_1 07.10.2023 керував транспортним засобом «MINI Cooper», реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , з ознаками алкогольного сп`яніння. При цьому останній своїми діями перешкоджав поліцейським Управління патрульної поліції Одеській області виконувати їхні обов`язки, намагався ввести в оману працівників поліції щодо факту керування вищевказаним транспортним засобом з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Зважаючи на висвітлене вище, вказано у висновку, вбачається, що ствердження гр-ки ОСОБА_5 , які зафіксовані відеореєстратором, що вона керувала транспортним засобом та вона скоїла порушення, не відповідають дійсності. При цьому ОСОБА_1 не спростовував стверджень гр-ки ОСОБА_5 та намагався ввести працівників патрульної поліції в оману, пересідаючи від керма автомобілю у їх присутності з місця водія на переднє місце пасажира справа, з метою уникнення відповідальності за адміністративне правопорушення. Аналогічна вимога зазначена у пункті 7 розділу IV «Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України», затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893.

Оцінивши зібрані докази, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що підполковник поліції ОСОБА_1 дискредитував звання поліцейського. Дискредитація за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів державної влади та їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Вчинки, що дискредитують поліцейських та власне органи Національної поліції України, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

У висновку зазначено, що дані неправомірні дії підполковника поліції ОСОБА_1 могли спричинити настання тяжких наслідків, в результаті яких могли постраждати пересічні громадяни, що могло набути суспільного резонансу та негативно вплинути на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності поліції, рівня довіри населення до правоохоронних органів.

Дисциплінарна комісія вважала, що обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського ОСОБА_1 згідно зі ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України є: попередня бездоганна поведінка, наявність заохочень. Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 згідно зі ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, не встановлено.

На підставі викладеного дисциплінарна комісія дійшла висновку, що підполковник поліції ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 6, частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пункту 1 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, абзацу другого частини п`ятої статті 14, абзацу третього частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, пункту 1.3, підпункту «а» пункту 2.4 пункту 2.5. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, що виразилися в особистій недисциплінованості, умисному невиконанні норм діючого законодавства України, недотриманні правил і норм у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у частині невиконання розпоряджень поліцейських, які давалися в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством щодо проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, за наявності у нього визначеного законом обов`язку його пройти у ситуації, що склалася, намаганні уникнути адміністративної відповідальності. Крім того підполковник поліції ОСОБА_1 вчинив дії, які перешкоджали іншим поліцейським виконувати їх обов`язки та підірвали авторитет Національної поліції України. Підполковник поліції ОСОБА_1 допустив порушення Присяги працівника поліції в частині дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського.

Як вказано у висновку, дисциплінарна комісія вважає, що вчинений ОСОБА_1 дисциплінарний проступок полягає у невиконанні вимог пунктів 1, 6, частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пункту 1 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, абзацу другого частини п`ятої статті 14, абзацу третього частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, пункту 1.3, підпункту «а» пункту 2.4, пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а отже на переконання дисциплінарної комісії, залишення таких осіб на службі в поліції не буде відповідати критеріям «об`єктивності» та «розсудливості», є несумісним з проходженням служби в поліції, оскільки вчинення такого діяння суперечить змісту Присяги працівника поліції.

23.11.2023 Національною поліцією України прийнято наказ №3058 (т.1 а.с.26-27, 74-75, т.2 а.с.43-44), яким керуючись ст.ст.1,11,13,19,20,29 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 05.03.2018 №2337-VIII (за змінами) за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в недоотриманні п.1 ч.2 ст.18, ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», п.п.1, 6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національно. Поліцією України, затвердженого Законом України від 05.03.2018 №2337-VIII, абз.2 ч.5 ст.14, абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», п.п.1,3 пп. «а» п.2.4, а.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 до підполковника поліції ОСОБА_1 (0042500), заступника начальника відділу матеріального забезпечення Одеського державного університету внутрішніх справ, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

07.12.2023 на підставі наказу Національної поліції України від 23.11.2023 №3038, листа Одеського державного університету внутрішніх справи від 29.11.2023 №1/3764 та довідки про стаж служби в поліції Чупрова В.С., виданої Одеським державним університетом внутрішніх справи 29.11.2023 №1/3763 Національною поліцією України прийнято наказ №1973 о/с «По особовому складу» (т.1 а.с.18, т.2 а.с.42), яким відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом б (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) підполковника поліції ОСОБА_1 (0042500), якого згідно зі статтею 71 Закону України «Про Національну поліцію» та Указу Президента України від 09 грудня 2015 року № 691/2015 «Про перелік посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях» відряджено до Одеського державного університету внутрішніх справ із залишенням на службі в поліції, з 11 грудня 2023 року.

11.12.2023 Одеським державним університетом внутрішніх справ на підставі наказу Національної поліції України №1973 о/с від 07.12.2023 прийнято наказ №334 о/с «По особовому складу» (т.1 а.с.29, 73), яким звільнено відповідно до ст.71 Закону України «Про Національну поліцію» підполковника поліції ОСОБА_1 (0042500), з посади заступника начальника відділу матеріального забезпечення, з 11 грудня 2023 року, як такого, що наказом Національної поліції від 07 грудня 2023 року № 1973 о/с з 11 грудня 2023 року звільнений зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню п. 1 наказу Національної поліції України №3038 від 23.11.2023, наказ Національної поліції України №1973 від 07.12.2023, наказ Одеського державного університету внутрішніх справ №334 о/с від 11.12.2023 в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 заступника начальника відділу матеріального забезпечення Одеського державного університету внутрішніх прав відповідно до ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію» з 11.12.2023, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадянам, згідно ст. 43 Конституції України, гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України Про Національну поліцію (далі - Закон №580).

Згідно ст. 3 вказаного Закону №580 у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №580 поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Стаття 18 Закону №580 регламентує основні обов`язки поліцейських, серед яких, 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до ч.1 ст.64 Закону №580 особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

"Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Згідно з п.п.1-3 ч.1 ст.23 Закону №580 поліція відповідно до покладених на неї завдань:

1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;

2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;

3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення;

За приписами ч. 1, 2 ст. 19 Закону №580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження регламентується нормами Закону України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України №2337-VIII від 15.03.2018 (далі - Дисциплінарний статут).

Так, службова дисципліна, в розумінні Дисциплінарного статуту, є дотриманням поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з п.п.1, 6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Дисциплінарним проступком згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч. 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту).

Нормами ч. 3 передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Так, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за скоєння дисциплінарного проступку, що полягає у невиконанні вимог пунктів 1, 6, частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пункту 1 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, абзацу другого частини п`ятої статті 14, абзацу третього частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, пункту 1.3, підпункту «а» пункту 2.4, пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а отже на переконання дисциплінарної комісії, залишення таких осіб на службі в поліції не буде відповідати критеріям «об`єктивності» та «розсудливості», є несумісним з проходженням служби в поліції, оскільки вчинення такого діяння суперечить змісту Присяги працівника поліції.

Так, згідно з абз. ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

У випадку подання сигналу про зупинку водій зобов`язаний:

а) зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху;

б) тримати руки в полі зору поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України і не виходити з транспортного засобу без дозволу;

на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством;

вживати всіх можливих заходів до забезпечення безпечних умов для пересування найбільш уразливих учасників дорожнього руху - дітей, осіб з інвалідністю, велосипедистів і людей похилого віку;

не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів;

не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту;

перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі;

своєчасно подавати транспортний засіб, що підлягає обов`язковому технічному контролю, на такий контроль;

під час руху на автомобілі, обладнаному ременями безпеки, бути пристебнутим, а на мотоциклі - в застебнутому мотошоломі;

надавати переважне право для проїзду транспортним засобам із включеними синіми або червоними проблисковими маячками та спеціальними звуковими сигналами;

надавати переважне право руху пішоходу, який знаходиться на пішохідній доріжці (зебрі). У цьому разі водій зобов`язаний надати можливість пішоходу безпечно перейти дорогу, вулицю;

вживати заходів щодо збереження чистоти автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та смуги відчуження, у тому числі з боку пасажирів;

оплачувати вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортного засобу.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п.п. «а» п.2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правилами дорожнього руху визначено, що водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пасажир - це особа, яка користується транспортним засобом і перебуває в ньому, але не причетна до керування ним.

Судом досліджено наданий до суду запис з відео з якого, зокрема, встановлено таке.

Так, дійсно на вимогу поліцейського особою, яка перебувала за кермом автомобіля, тобто позивачем, що не заперечується сторонами, було пред`явлено посвідчення працівника поліції і лише в подальшому надано для огляду документи, зазначені в пункті 2.1.

Суд дійшов висновку, що виконуючи вказані вимоги працівника патрульної поліції, позивачу як особі, яка також є працівником поліції, достеменно було відомо про дії щодо нього як до водія відповідного транспортного засобу.

З відео також судом встановлено, що інспектором УПП позивачу як водію транспортного засобу було повідомлено про наявність запаху алкоголю з автомобілю та запропоновано пройти тест на сп`яніння на приборі «Драгер».

В подальшому з відео судом встановлено, що позивач як водій підняв скло автомобіля та перемістився на пасажирське сидіння.

Крім того, з відео вбачається, що інспектором УПП було повідомлено позивача як водія транспортного засобу про те, що відносно нього буле складено протокол за ст.130 КУпАП.

Суд зазначає, що як встановлено з відео спілкувалась з інспекторами УПП жінка, яка на момент початку відео сиділа на передньому пасажирському сидінні та яка стверджувала, що є власником транспортного засобу та, в подальшому, що саме вона є водієм транспортного засобу.

Також, з вказаного відео судом встановлено, що інспектор УПП запитав чи зважаючи на те, що ОСОБА_1 не хоче проходити освідування на місці, то чи поїде він до медичного закладу.

Позивач протягом усього відео з інспекторами УПП спілкування не здійснював, на запитання інспектора УПП не відповідав, не заперечував, що саме він є водієм транспортного засобу.

Судом встановлено, що до Приморського районного суду м. Одеси було направлено протокол серії ААД № 552948 від 07.10.2023 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2024 року по справі №522/20577/23 провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрито, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

З даної постанови судом встановлено, що позивач в судовому засіданні пояснив суду, що з протоколом про адміністративне правопорушення не згоден, оскільки не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

З постанови вбачається, що підставою для прийняття даного рішення було те, що суд поставив під сумнів факт керування позивачем транспортним засобом, що є складовою об`єктивної частини правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У постанові Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2024 року по справі №522/20577/23, зокрема вказано таке:

«З наданого суду відеозапису, вбачається, що працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння «на місці», разом з тим, поліцейським не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі охорони здоров`я, що суперечить вимогам ч. 7розділу І Інструкції № 1452/735.

Також, файл з відеозаписом не містить такої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, яка б відповідала критеріям чіткої, зрозумілої і такої, яка не викликає сумнівів чи неоднозначного її тлумачення, та яка б не залежала від будь-яких зовнішніх факторів, у тому числі і дій чи намірів інших осіб, а також свідчила про те, що він у повній мірі розуміє наслідки такої відмови.

У самому протоколі про адміністративне правопорушення в порушення п. 8 Порядку № 1103 не зазначені, які саме дії водія свідчать про його ухилення від огляду.

За таких обставин, в матеріалах справи відсутні допустимі та достовірні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або з іншими ознаками сп`яніння відповідно до обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому недоведеним є факт, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вказане в протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки без підтвердження факту, що останній керував транспортним засобом з явними ознаками такого сп`яніння, не утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП».

Згідно з ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В той же час, зі змісту постанови Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2024 року по справі №522/20577/23 судом встановлено, що відповідна постанова прийнята у зв`язку із недоведеністю факту, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вказане в протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

При цьому, предметом перевірки у даній справи є наявність у діях позивача дисциплінарного проступку, що виразилося його особистій недисциплінованості, умисному невиконанні норм діючого законодавства України, недотриманні правил і норм у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у частині невиконання розпоряджень поліцейських, які давалися в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством щодо проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, за наявності у нього визначеного законом обов`язку його пройти у ситуації, що склалася, намаганні уникнути адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було вчинення ним дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 6, частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, пункту 1 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, абзацу другого частини п`ятої статті 14, абзацу третього частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, пункту 1.3, підпункту «а» пункту 2.4 пункту 2.5. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а не обставини щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Судом у межах розгляду цієї справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. Водночас, наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

Враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Згідно з положеннями процесуального законодавства, суд наділений повноваженнями досліджувати докази, які в тому числі досліджувались місцевим судом при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 25.04.2019 у справі №824/739/16-а, від 07.03.2019 у справі №819/736/18.

Положення статей 8, 18 Закону України "Про Національну поліцію" покладають на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.

Поняття "службова дисципліна" містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника поліції.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 815/2527/15, від 13.08.2020 у справі № 817/3305/15, від 24.11.2020 у справі № 2140/1341/18.

У Рішенні Конституційного Суду України № 1-6/2018 від 27.02.2018 констатовано: "У Доповіді "Верховенство права", яка схвалена Європейською Комісією "За демократію через право" (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26.03.2011), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття "законних очікувань") (пункт 48). Конституційний Суд України вважає, що принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини".

Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір`я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, під вчинками, що дискредитують звання працівника національної поліції та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції та власне органи національної поліції.

З огляду на вказане, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції України, і відповідальність за це несе Держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів національної поліції з боку суспільства.

Суд зазначає, що з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено Законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №815/4478/16.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17).

Також, Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява №34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі "Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії" (заява № 63235/00)).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12.01.2012 у справі "Горовенки та Бугара проти України" зазначив, що уряди та правоохоронні органи забезпечують те, щоб усі посадові особи з підтримання правопорядку мали відповідні моральні, фізичні та психологічні якості для ефективного виконання своїх функцій і проходили безперервну та ретельну професійну підготовку. Необхідно періодично здійснювати перевірку їхньої придатності для виконання таких функцій.

Суд повторив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 17.06.2008 у справі "Абдулла Їлмаз проти Туреччини").

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягненні у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 21.09.2018 у справі № 824/227/17-а.

Отже, підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №814/2530/16 зазначив, що враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

При цьому слід ураховувати, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №802/1150/17-а вказав на те, що під час правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Суд вважає, що така поведінка позивача безумовно підриває авторитет поліції, формує негативну думку у населення про поліцію та дискредитує звання працівника поліції, що, відповідно, свідчить про особисту недисциплінованість позивача та недотримання ним вимог законодавства, а також присяги працівника поліції.

З точки зору стороннього спостерігача дії позивача щодо переміщення з водійського сидіння на пасажирське очевидно є свідченням наявності наміру ухилитися від відповідальності.

В будь якому разі, позивач як працівник поліції задля встановлення істини при вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення водія відповідного транспортного засобу до адміністративної відповідальності мав вчинити активні дії.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161. Scries А заява № 25). який застосовується при оцінні доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Scvtap Veznedaroglu v. Turkey (Севтан Везнедароглу проти Турції).

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України

За таких обставин, на підставі викладеного, Одеський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 КАС України, перевіривши наявні у справі докази щодо правомірності прийняття спірних рішень приходить до переконання, що позивачем не доведено, а судом не встановлено не відповідності спірних рішень вимогам, що висуваються статтею 19 Конституції України до рішень суб`єктів владних повноважень.

Розглядаючи дану справу, суд вважає за необхідне зазначити, що процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування, визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року № 893 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за № 1355/32807 (далі Порядок).

Суд зазначає, що питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується саме під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Так, відповідно до п.1 розділу V Порядку проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Так, відповідно до пунктів 2, 3 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за № 1355/32807 (далі - Порядок №893, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право, зокрема: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами;

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень.

Пунктом 4 розділу V Порядку № 893 визначено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з пунктом 7 розділу V Порядку №893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.

Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідно до пункту 17 розділу V Порядку № 893 факт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб від надання пояснень фіксується шляхом складення акта про відмову надати пояснення.

В акті про відмову надати пояснення зазначаються відомості про дату, час і місце його складання, про роз`яснення поліцейському, стосовно якого призначено службове розслідування, або іншим особам, яким було запропоновано надати пояснення та які відмовилися це зробити, їхніх прав, а також їхні прізвища, власні імена та по батькові (за наявності). Крім того, зазначаються посади, звання, прізвища, власні імена, по батькові (за наявності) осіб, які склали акт, а також (у разі повідомлення) причини такої відмови. Акт про відмову надати пояснення підписують член дисциплінарної комісії, якому поліцейський відмовився надати пояснення, та інші особи, присутні під час відмови..

Згідно з п.4 розділу VI Порядку № 893 описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування:

обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим;

посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення;

пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;

пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку;

обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні.

При проведенні службових розслідувань за фактами витоку секретної інформації зазначаються форма допуску до робіт, пов`язаних з державною таємницею, поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, або осіб, дані яких зазначаються у висновку службового розслідування, а також номер, дата наказу про надання доступу до секретної інформації та найменування органу і посадової особи, який(а) видав(ла) цей наказ.

Якщо до строку проведення службового розслідування не враховано документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого його призначено, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці, інформація про це зазначається у висновку службового розслідування.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу VІІ Порядку № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення. Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Як встановлено судом, матеріали справи містять акт про відмову від надання пояснень, у якому ОСОБА_1 поставив свій власноручний підпис (арк. 39-40 матеріалів службового розслідування).

Щодо доводів позовної заяви про суперечність висновків службового розслідування зібраним в ході нього матеріалам, а також порушенню права ОСОБА_1 на захист під час проведення службового розслідування, то суд погоджується з твердженням відповідача про те, що такі, хоч декларативно і містяться у позовній заяві, проте позивач не вказує на жодне конкретне протиріччя та не розкриває змісту наявних, на його думку, порушень права на захист.

Посилання позивача на процесуальні порушення відповідачем порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд відхиляє, оскільки зазначені не впливають на висновки службового розслідування щодо наявності у його діях ознак дисциплінарного проступку, які слугували підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами.

Позивачем не надано до суду жодних доказів, що ним було подано відповідачу заяву про ознайомлення із матеріалами службового розслідування та що у задоволенні такої заяви було відмовлено. При цьому закон не встановлює обов`язку для дисциплінарної комісії самостійно направляти копії матеріалів службового розслідування особі без її запиту.

Щодо застосування до позивача виду дисциплінарного стягнення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту, під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За результатами проведеного службового розслідування, відповідач дійшов висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Верховним Судом у постанові від 10.09.2020 у справі №360/4790/19 зроблено правовий висновок, що питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.

Так, національне законодавство не передбачає відповідної шкали стягнень за дисциплінарні порушення та не містить правил забезпечення їхнього застосування відповідно до принципу пропорційності.

У Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Конституційний Суд України визначає принцип пропорційності, в першу чергу, як процесуальну справедливість: «Обмеження конституційних прав повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям».

Пропорційність - один із загальних принципів права Європейського співтовариства. Спочатку він був визнаний Судом ЄС, а згодом закріплений як загальний принцип в Угодах про утворення ЄС (зокрема, в ст. 5 Договору про заснування Європейського співтовариства). У розгорнотому формулюванні він звучить так: для досягнення певної мети органи влади не можуть накладати на громадян зобов`язання, які перевищують установлені межі необхідності, що випливають з публічного інтересу.

Вимога знаходження справедливої рівноваги означає, що завжди має бути розумна пропорційність між використовуваними засобами і метою, яка ними достягається та дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення

В той же час, відсутність факту притягнення до адміністративної відповідальності позивача не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який в порядку Дисциплінарного статуту відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ.

Так, під час визначення виду дисциплінарного стягнення позивачеві відповідачем ураховано характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що при прийнятті спірних наказів про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції та посади, відповідачі діяли обґрунтовано, в порядку, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а застосоване до позивача стягнення є співмірним із вчиненим проступком.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до переконання, що оскаржені рішення відповідачів про притягнення позивача до дисциплінарного стягнення відповідають критеріям обґрунтованості, доведеності та пропорційності.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної поліції України, Одеського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно відмовити.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ст.139 КАС України, питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви у даній справі.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національної поліції України, Одеського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідачі:

Національна поліція України (01601, м. Київ, вул. Ак.Богомольця, 10, ).

Одеський державний університет внутрішніх справ (65014, м. Одеса, вул. Успенська, 1, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.