Справа № 620/8901/23
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2024-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8901/23 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Парінова А. Б., Ключковича В.Ю.
за участю секретаря: Рожок В. В.

представника позивача Могілевець О.С., представника відповідача Моткової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року (місце ухвалення: місто Чернігів, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 14.12.2023) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Донецькій області, Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області та Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Донецькій області в частині недоплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період служби з 08.11.2019 по 26.02.2020, з врахуванням служби у святкові (неробочі) дні, у нічний час та у нічний час у святкові (неробочі) дні - протиправною;

- зобов`язати ГУ ДПС у Донецькій області провести нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період служби з 08.11.2019 по 26.02.2020, з врахуванням служби останнього у святкові (неробочі) дні, у нічний час та у нічний час у святкові (неробочі) дні.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головним управлінням ДПС у Донецькій області подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов залишити без задоволення.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. Позивачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у спірний період проходив службу у ГУ ДФС у Донецькій області.

Відповідно до довідки ГУ ДФС у Донецькій області від 18.03.2020 № 82/05- 97-13-07, позивач, перебуваючи на займаній посаді з 30.10.2019 по 26.02.2020, безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи є:посередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. Позивний позивача ''Башир''.

З 08.11.2019 відповідно до розпорядження ГУ ДФС у Донецькій області від 04.11.2019 № 108-р позивача закріплено за четвертим відділом управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Донецькій області з місцем дислокації у м. Бахмут.

Відповідно до Розстановки особового складу по м. Бахмут несення служби з 08.11.2019 по 26.02.2020 позивачем здійснювалося щоденно, 24 години на добу, 7 днів на тиждень, в тому числі у вихідні та святкові дні, нічний час. У вказаних розстановках графа вихідного та святкового дня відсутня.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період служби з 08.11.2019 по 26.02.2020 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Дане право безпосередньо реалізується шляхом гарантування своєчасної та повної виплати заробітної плати (грошового забезпечення).

Статтею 356 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час вирішення спору) встановлено, зокрема, що Держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

За приписами п. 357.1 ст. 357 цього ж кодексу, форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 в редакції від 07.11.2015 (далі Положення № 114).

Пунктом 2 Положення № 114 передбачено, що до осіб середнього начальницького складу відносяться особи, що мають спеціальне звання лейтенанта податкової міліції.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у спірний період займав посаду - старший оперуповноважений з особливо важливих справ першого відділу управління оперативного забезпечення ГУ ДФС у Донецькій області.

Згідно із п. 21 Положення № 114, для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Абзацом четвертим цього ж пункту визначено, що особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Направлення для проходження служби за межами республіки здійснюється за згодою працівника в порядку, встановленому законодавством.

Разом з тим, КЗпП України окремо врегульовує особливості оплати праці у вихідні дні, святкові та неробочі дні, в понадурочний час та у нічний час.

Так, за правилами ч. 1 ч. 2 ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами ст. 107 цього Кодексу.

Статтею 73 КЗпП України передбачено, що робота у зазначені дні (тобто, святкові і неробочі дні) компенсується відповідно до ст. 107 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-4 ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплати у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Частиною 1 ст. 108 КЗпП України визначено, що робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач у період з 08.11.2019 по 26.02.2020 був залучений до роботи у святкові (неробочі) дні та у нічний час.

Слід зауважити, що апелянтом не заперечує вказані обставини та не заперечує право позивача на отримання повної оплати праці, з урахуванням роботи у нічний час та у святкові дні.

Поряд із цим, апелянтом вказується, що як на час вирішення спору в суді першої інстанції так і на даний час юридичну особу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області не припинено, а відтак, стягнення належних позивачу сум повинно здійснюватися саме із вказаної особи.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 08.11.2019 по 26.02.2020 з урахуванням служби у святкові (неробочі) дні, у нічний час та у нічний час у святкові (неробочі) дні, суд першої інстанції виходи в з того, що на даний час, ДФС у Донецькій області знаходиться за адресою: вул. 130 Таганрозької дивізії, буд.114, м.Маріуполь, Донецька область, 87515, тобто на окупованій території і листування з вказаною установою неможливо, а отже, існує об`єктивна неможливість виконання даного рішення суду, саме - ДФС у Донецькій області.

Колегія суддів не погоджується з такими міркуваннями суду першої інстанції з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 5, 6 вказаного Порядку, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

У межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення або припинення первісного суб`єкта - ДФС України, або переходу його функцій (адміністративної компетенції), з яких виник спір, до ДПС України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Установлено, що ДФС України продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Одночасно, пунктом 2 та додатком 2 до зазначеної постанови було вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби, зокрема Головне управління ДФС у Донецькій області було реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Донецькій області.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

У свою чергу, пунктом 4 вказаної постанови було визначено, що територіальні органи Державної податкової служби є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної податкової служби» від 21 серпня 2019 року № 682-р Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до Наказу ДПС України «Про початок діяльності Державної податкової служби України» від 28 серпня 2019 року №36 розпочато виконання ДПС України функцій і повноважень ДФС України, що припиняється.

Як установлено судом першої інстанції, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено записи про державну реєстрацію ДПС України як юридичної особи, та про внесення рішення засновників (учасників) ДФС України та відповідно ГУ ДФС у Донецькій області щодо припинення такої як юридичної особи в результаті реорганізації.

Проте, запис про припинення як ДФС України так ГУ ДФС у Донецькій області у Реєстрі на момент вирішення судом спору відсутній.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №682-р свідчать про компетенційне адміністративне (публічне) правонаступництво ДПС України, тобто про перехід до ДПС України функцій ДФС України у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску.

Водночас, спір у цій справі виник у відносинах публічної служби і стосується заборгованості за час проходження позивачем службу у ГУ ДФС у Донецькій області.

Таким чином, обов`язок ГУ ДФС у Донецькій області, що виплати позивачу грошових коштів не стосується публічно-владних функцій у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску чи інших функцій, що були передані до ДПС України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №682-р.

У такому випадку визначення Головного управління ДПС у Донецькій області, як суб`єкта у якого наявний обов`язок перед позивачем щодо нарахування та виплати заробітної плати за період роботи такого у ГУ ДФС у Донецькій області може мати місце виключно у випадку фактичного її вибуття унаслідок припинення.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що апелянтом не оспорюється право позивача на нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 08.11.2019 по 26.02.2020 з урахуванням служби у святкові (неробочі) дні, у нічний час та у нічний час у святкові (неробочі) дні, колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання саме Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 08.11.2019 по 26.02.2020 з урахуванням служби у святкові (неробочі) дні, у нічний час та у нічний час у святкові (неробочі) дні.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Донецькій області, Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року в частині зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 08.11.2019 по 26.02.2020 з урахуванням служби у святкові (неробочі) дні, у нічний час та у нічний час у святкові (неробочі) дні скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 08.11.2019 по 26.02.2020 з урахуванням служби у святкові (неробочі) дні, у нічний час та у нічний час у святкові (неробочі) дні.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 08.07.2024)