Справа № 609/1257/23
Суддя: Герчаківська О. Я.
Дата ухвалення: 2024-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.02.2024 Справа №609/1257/23 Провадження №2-а/607/47/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участі секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника позивача Кушнеренка І. В.,

(в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8015937 від 26 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі - ГУНП в Тернопільській області) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8015937 від 26 жовтня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_1 зазначив, що 26 жовтня 2023 року інспектором відділення поліції №1 (м. Шумськ) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Шевчук A. B. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу у сумі 3400 гривень.

Відповідно до постанови порушення полягало у тому, що 26 жовтня 2023 року о 10.13 годині у м. Шумськ по вул. Українська, 27, водій керував транспортним засобом, зробив зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглоїтериторії, при перевірці документів водій не мав права керувати таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а ПДР - керування т/з особою, як не має права керування таким т/з.

ОСОБА_1 не погоджується з тим, що ним було допущено відповідне порушення. Так, позивач стверджує, що 26 жовтня 2023 року перебував в м. Шумськ (точна адреса йому невідома), сів до автомобіля, який на вказаному місці залишив його знайомий та просто сидів у ньому. Через певний час біля нього зупинились працівники поліції та пред`явили вимогу надати посвідчення водія, обґрунтовуючи це тим, що автомобіль стоїть ближче ніж 10 м до виїзду з прилеглої території. ОСОБА_1 пояснив, що не є власником транспортного засобу і той факт, що він перебуває в автомобілі зовсім не означає, що саме він керував транспортним засобом та зупинив його на цьому місці. Сам ОСОБА_1 хоча і є особою, яка документована посвідченням водія відповідної категорії та мав його при собі, не пред`явив його для огляду працівниками поліції саме через те, що не керував транспортним засобом у вказаний час, не здійснював його паркування з порушенням ПДР України, а тому вважав, що законних підстав для висунення йому працівником поліції відповідної вимоги не було. В подальшому працівник поліції, перевіривши анкетні дані позивача, відійшов до свого авто та повернувшись через певний час, повідомив, що на позивача складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся отримувати копію постанови, працівник поліції її йому так і не надав (що підтверджується відміткою у постанові про те, що її направлено позивачу листом від 27 жовтня 2023 року). Копію відповідної постанови ОСОБА_1 мав змогу отримати у відділку поліції лише 02 листопада 2023 року (про отримання ніде не розписувався).

За твердженнями позивача працівник поліції під час спілкування з ним періодично зупиняв відеозапис, а тому всієї розмови між ними не зафіксовано (що саме потрапило на відео наразі позивачу та представнику не відомо), проте в будь-якому випадку позивач заперечує факт керування транспортним засобом та його зупинку у час та у місці, яке вказано в оскаржуваній постанові. Тобто працівником поліції належним чином не встановлено - хто керував даним транспортним засобом і хто здійснив його зупинку на вказаному місці, а тому підстав вимагати у позивача пред`явлення посвідчення водія не було. Під час розгляду справи в суді вважаю за доцільне також звернути увагу суду на початок відеозапису, який буде надано відповідачем до суду, та його відповідність часу, який вказано в постанові та цілісність вказаного відеозапису. Окрім того, за твердженнями позивача він не бачив, що працівник поліції заміряв відстань від автомобіля до виїзду з прилеглої території, а тому його твердження про те, що автомобіль стояв ближче 10 метрів є лише припущенням. При цьому, в постанові не зазначено - до якого саме виїзду відстань складала менше 10 м. Також працівником поліції не долучено доказів того, що позивач не мав права на керування транспортним засобами відповідної категорії (не був ним документований або позбавлений права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку). Натомість сам позивач стверджує, що отримав посвідчення водія категорії «В», що підтверджується наявним у нього посвідченням водія на прізвище ОСОБА_2 та свідоцтвом про зміну імені.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що працівником поліції, який розглядав справу про адміністративне правопорушення не дотримано вимог законодавства щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності оскільки порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення (перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу не роз`яснено його прав, не враховано усні пояснення позивача, винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності щодо позивача за відсутності для цього достатніх доказів його вини, не вручено йому копію постанови (що підтверджується зокрема записом на постанові про те, що її направлено позивачу рекомендованим листом 27 жовтня 2023 року).

З огляду на зазначене, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора відділення поліції № 1 (м. Шумськ) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Шевчук А. В. серія ЕАТ № 8015937 від 26 жовтня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу у сумі 3400 гривень.

Ухвалою судді Шумського районного суду Тернопільської області Харлана М. В. від 16 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишено без руху.

На виконання цієї ухвали, 20 листопада 2023 року до Шумського районного суду Тернопільської області представник позивача Говзана В. В. подав письмові пояснення з додатками.

Ухвалою судді Шумського районного суду Тернопільської області Харлана М. В. від 16 листопада 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

04 грудня 2023 рокуШумським районним судом Тернопільської області зареєстровано відзив на позову заяву, в якому представник ГУНП в Тернопільській області просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на те, що позивач 26 жовтня 2023 року, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду, також не пред`явив посвідчення водія на вимогу працівника поліції чим порушив п. 2.1, «а» 15.9 ПДР України.

Поліцейським СРПП ВП № 1 (м. Шумськ) інспектором поліції Тернопільській області було виявлено дане порушення правил дорожнього руху та винесено на позивача постанову серії ЕАТ № 8015937 від 26 жовтня 2023 р. за ч. 1 ст.122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, накладено штраф в розмірі 3400 грн.

Постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, зупинивши транспортний засіб, поліцейський підійшов до автомобіля, належним чином представився водію, проінформував його про порушення ним ПДР та попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів.

До матеріалів справи долучаються відеоматеріали на диску DVD-R, який є самостійним джерелом доказу.

Також при винесенні постанови позивач не висловлював жодних заперечень стосовно притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відтак, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову через його безпідставність, в зв`язку з зайнятістю по службі, справу слухати у відсутності представника ГУНП в Тернопільській області.

Ухвалою судді Шумського районного суду Тернопільської області Харлана М. В. від 04 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення передано на розгляд Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 січня 2024 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8015937 від 26 жовтня 2023 року.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Кушнеренко І. В. в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у позові, суду пояснив, що позивач не керував транспортним засобом та його не зупиняли працівники поліції. Транспортний засіб був припаркований третьою особою, а ОСОБА_1 лише знаходився в салоні автомобіля. Працівники поліції в спірній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначили невірну кваліфікацію. Щодо відзиву, наданого представником відповідача, адвокат зазначив, що ОСОБА_1 має посвідчення водія, проте не пред`явив його, оскільки не керував автомобілем, а щодо відстані до виїзду з прилеглої території, то працівниками поліції не проводилося жодних замірів, а відтак немає підстав стверджувати про те, що порушення мали місце.

Представник відповідача ГУНП в Тернопільській області у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без його участі у зв`язку із зайнятістю по службі.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8015937 від 26 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП за те, що 26 жовтня 2023 року о 10.13 годині у м. Шумськ по вул. Українська, 27, водій керував транспортним засобом, зробив зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглоїтериторії, при перевірці документів водій не мав права керувати таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

З копії посвідчення водія НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається що останній має право керувати транспортними засобами категорії В з 10 червня 2014 року.

Згідно свідоцтва про зміну імені виданого 05 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Скадовського районного управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_2 після державної реєстрації зміни імені ОСОБА_1 .

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив постанову до суду та просить її скасувати.

Частиною 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною другою ст. 279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будьякі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до п. 2.1 (а) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За змістом спірної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Частиною другою ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

У постанові від 26 квітня 2018 року по справі № 338/1/17 Верховний Суд висловив позицію про вірність висновків суду першої інстанції, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

У постанові по справі № 357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року Верховний Суд звернув увагу на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будьяких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будьякого доказу, якто наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

У спірній постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8015937 від 26 жовтня 2023 року, вказано, що до постанови додається відеофіксація з нагрудної камери.

Частиною другою ст. 126 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Оглядом матеріалів диску, наданого представником відповідача, встановлено, що транспортний засіб в якому перебував ОСОБА_1 був припаркований обабіч дороги та не здійснював рух, працівники поліції зафіксували транспортний засіб BMW Х5, д. р. н. НОМЕР_2 , належність - ОСОБА_3 , у нерухомому стані. Крім того, з наданого суду відео не вбачається, що працівники поліції здійснювали будь-які заміри.

Відтак, підстав вважати, що ОСОБА_1 є водієм вищевказаного транспортного засобу, керував ним та здійснив зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглоїтериторії, немає.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в пункті 27 наведено роз`яснення, що керування транспортним засобом - це виконання функції водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

З наведеного слідує, що само по собі керування транспортним засобом необхідно розуміти як технічну дію водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та чи швидкості транспортного засобу, натомість саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Отож, наданий суду відеозапис є достатнім, належним та допустимим доказом того, що водій ОСОБА_1 у час та дату, яка вказана у спірній постанові не керував транспортним засобом.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 15.9 г) ПДР України зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Хоча і в пункті 5 постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8015937 від 26 жовтня 2023 року, а саме в частині, час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення зазначається що водій здійснив зупинку ближче 10 метрів від виїзду до прилеглої території, проте дане діяння не оцінювався працівниками поліції та не ставилося у вину ОСОБА_1 .

Водночас, правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. В пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінальноправовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Складання постанови про адміністративне правопорушення є наслідком виявлення такого правопорушення, є фактичним твердженням з боку відповідних органів державної влади про вчинення певною особою правопорушення, тотожного кримінальному з огляду на санкції, що загрожують особі у випадку визнання її винності.

Таким чином, у цьому конкретному випадку, суб`єкт складання постанови належним чином не встановив та не обґрунтував належними і допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Отож, за відсутності доказів того, що 26 жовтня 2023 року ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу та здійснив його зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої територій і не пред`явив посвідчення водія на вимогу працівника поліції, чим порушив п. 2.1 а) ПДР України, суд доходить висновку про те, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення не з`ясувала, чи було вчинено адміністративне правопорушення позивачем, а відтак дійшла до передчасного висновку про його винуватість.

На думку суду, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За вказаних обставин, беручи до уваги, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, який ніяких доказів правомірності оскаржуваної постанови не надав та доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 в адміністративному правопорушенні, про яке йдеться в оскаржуваній постанові, судом не здобуто, що свідчать про недоведеність ГУНП в Тернопільській області наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що сама по собі постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (постанова Верховного Суду від 14 травня 2020 року в справі № 240/12/17).

Твердження сторони відповідача про те, що під час винесення постанови позивач не скористався своїм правом заявляти клопотання, давати пояснення та подавати докази, по факту скоєння адміністративного правопорушення, що свідчить про визнання ним своєї вини та згоду з притягненням до адміністративної відповідальності, суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, згідно вказаної статті особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Згідно статті 63 Конституції України, особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

У відповідності до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16а).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за доцільне скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8015937 від 26 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 3400 грн. та закрити провадження у справі, оскільки судом не було встановлено факту керування позивачем транспортним засобом за обставин, які викладено у спірній постанові, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності за вищевказаними нормами КУпАП.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, із відповідача ГУНП в Тернопільській області на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 536,80 грн.

На підставі ст.ст. 9, 126, 245, 247, 251, 258, 268, 279, 280, 288, 289 КУпАП, та керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 20, 70, 7277, 122, 242, 244246, 257, 271, 286 КАС України, ст.ст. 62, 63 Конституції України, Правилами дорожнього руху України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8015937 від 26 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість),80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, , адреса місцезнаходження: вул. Валова, буд. 11, м. Тернопіль, 46001

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О.Герчаківська