Справа № 520/2428/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

12.03.2024 р. справа №520/2428/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Красноградська міська рада (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання дій Красноградської міської ради, які полягають у процедурі проведення громадського слухання щодо перейменування міста Красноград, протиправними, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про визнання дій Красноградської міської ради, які полягають у процедурі проведення громадського слухання щодо перейменування міста Красноград, протиправними.

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що під час організації та проведення громадських слухань субєктом владних повноважень не було забезпечено виконання норм постанови КМУ від 03.11.2010р. №996, зокрема, в частині: тривалості консультацій, використання усіх організаційних можливостей з метою залучення якого більшої кількості членів територіальної громади, змісту повідомлення про громадські слухання.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що громадські слухання були організовані та проведені зі неухильним дотриманням норм Положення про громадські слухання в місті Краснограді (затвердженого рішенням Красноградської міської ради від 06.10.2016р. №563-VII) як спеціального локального підзаконного нормативно-правового акту, а приписи постанови КМУ від 03.11.2010р. №996 є незастосовними у даному випадку.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Рішенням Красноградської міської ради від 27.07.2016р. №495-VII було затверджено Статут територіальної громади міста Краснограда.

Рішенням Красноградської міської ради від 06.10.2016р. №563-VII було затверджено Положення про громадські слухання в місті Краснограді.

21.05.2015р. набрав чинності Закон України від 09.04.2015р. №317-VIII «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», нормами якого було передбачено імперативну обов`язковість перейменування населених пунктів, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму.

27.07.2023р. у цілому набрав чинності Закон України від 21.03.2023р. №3005-ІХ "Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії", нормами якого було передбачено імперативну обов`язковість перейменування населених пунктів, назви яких містять символіку російської імперської політики або присвячені особам/подіям, визначеним п.6 ст.8 цього закону.

Із посиланням на норми Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ "Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії" 14.08.2023р. Красноградським міським головою було видано рішення від 14.08.2023р. №397 з приводу проведення у період 15.08.2023р.-14.10.2023р. громадського опитування у формі консультацій з громадськістю стосовно перейменування міста Краснограда Харківської області.

Відповідне оголошення було оприлюднено на офіційному сайті Красноградської міської ради в мережі Інтернет, обставини чого учасниками спору не заперечуються.

За висновком Експертної комісії Українського інституту національної памяті від 26.12.2023р. місто Красноград Харківської області за порядковим номером 134 включено до переліку назв населених пунктів, які містять символіку російської імперської політики.

29.12.2023р. Красноградським міським головою було видано розпорядження від 29.12.2023р. №280 з приводу проведення у період 09:00год. 09.01.2024р.-15:00год. 09.01.2024р. консультацій з громадськістю у формі громадських слухань стосовно належності назви міста Красноград до символіки російської імперської політики та альтернативних назв перейменування міста Краснограда для подання пропозицій до Верховної ради України.

Відповідне оголошення було оприлюднено на офіційному сайті Красноградської міської ради в мережі Інтернет, обставини чого учасниками спору не заперечуються.

25.01.2024р. Красноградським міським головою було прийнято рішення від 25.01.2024р. №4120-VIII з приводу подання на розгляд Верховної ради України пропозиції Красноградської міської ради Харківської області стосовно перейменування міста Краснограда Харківської області.

Стверджуючи про порушення субєктом владних повноважень процедури проведення громадського слухання щодо перейменування міста Красноград, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з п.7 ст.7 Закону України від 09.04.2015р. №317-VIII «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» (далі за текстом - Закон України від 09.04.2015р. №317-VIII) визначено, що Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям, органам місцевого самоврядування у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом в установленому порядку провести громадські слухання та подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо перейменування населених пунктів, районів та областей, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму.

Відповідно до п.8 ст.7 Закону України від 09.04.2015р. №317-VIII «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» передбачено, що Верховна Рада України у тримісячний строк, який обчислюється з дня закінчення строку, визначеного пунктом 7 цієї статті Закону, приймає рішення про перейменування населених пунктів та районів, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму, з урахуванням пропозицій, поданих Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, та рекомендацій Українського інституту національної пам`яті. У разі якщо протягом строку, встановленого пунктом 7 цієї статті Закону, пропозиції щодо перейменування населених пунктів та районів, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму, не були подані до Верховної Ради України, відповідне рішення про перейменування таких населених пунктів та районів приймається Верховною Радою України на підставі рекомендацій Українського інституту національної пам`яті.

27.07.2023р. у цілому набрав чинності Закон України від 21.03.2023р. №3005-ІХ "Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії" (далі за текстом - Закон України від 21.03.2023р. №3005-ІХ).

Відповідно до п.7 ст.8 Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ "Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії" органам місцевого самоврядування, військовим адміністраціям, військово-цивільним адміністраціям у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом у встановленому законодавством порядку провести консультації з громадськістю та подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо перейменування населених пунктів, районів, назви яких містять символіку російської імперської політики або присвячені особам/подіям, визначеним пунктом 6 цієї статті.

Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом у встановленому законодавством порядку провести консультації з представницькими органами корінних народів України та подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо перейменування населених пунктів на території Кримського півострову, назви яких містять символіку російської імперської політики.

Відповідно до п. 8 ст. 8 Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ "Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії" Верховна Рада України у тримісячний строк, який обчислюється з дня закінчення строку, визначеного пунктом 7 цієї статті, приймає рішення про перейменування населених пунктів та районів, назви яких містять символіку російської імперської політики або присвячені особам/подіям, визначеним пунктом 6 цієї статті, з урахуванням пропозицій, поданих органами місцевого самоврядування, військовими адміністраціями населених пунктів, військово-цивільними адміністраціями населених пунктів, Кабінету Міністрів України та рекомендацій центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу. У разі якщо протягом строку, встановленого пунктом 7 цієї статті, пропозиції щодо перейменування населених пунктів та районів, назви яких містять символіку російської імперської політики або присвячені особам/подіям, визначеним пунктом 6 цієї статті, не подані до Верховної Ради України, відповідне рішення про перейменування таких населених пунктів та районів приймається Верховною Радою України на підставі рекомендацій центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу.

У силу спеціального застереження п.9 ст.8 Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ "Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії" строк проведення консультацій з громадськістю, передбачених для виконання вимог цього Закону, не може перевищувати 30 календарних днів.

Пунктом 11 ст.8 Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ "Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії" визначено, що Національній комісії зі стандартів державної мови протягом двох місяців з дня опублікування цього Закону оприлюднити на своєму офіційному веб-сайті перелік сіл, селищ, міст, назви яких не відповідають стандартам державної мови, та рекомендації щодо приведення назв таких сіл, селищ, міст у відповідність із стандартами державної мови.

Як то указано у п.12 ст.8 Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ "Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії", органам місцевого самоврядування, військовим адміністраціям населеного пункту (населених пунктів), військово-цивільним адміністраціям населеного пункту (населених пунктів) у шестимісячний строк з дня оприлюднення на офіційному веб-сайті Національної комісії зі стандартів державної мови переліку, передбаченого пунктом 11 цієї статті, у встановленому законодавством порядку провести консультації з громадськістю та подати з урахуванням рекомендацій Національної комісії зі стандартів державної мови на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо перейменування населених пунктів з метою приведення їх назв у відповідність із стандартами державної мови.

Згідно з п.13 ст.8 Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ "Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії" Верховна Рада України у шестимісячний строк, який обчислюється з дня закінчення строку, визначеного пунктом 12 цієї статті, приймає рішення про перейменування населених пунктів з урахуванням пропозицій, поданих органами місцевого самоврядування, військовими адміністраціями населених пунктів, військово-цивільними адміністраціями населених пунктів, та рекомендацій Національної комісії зі стандартів державної мови. У разі якщо протягом строку, визначеного пунктом 12 цієї статті, відповідні пропозиції не подані до Верховної Ради України, рішення про перейменування населених пунктів, назви яких не відповідають стандартам державної мови, приймається Верховною Радою України на підставі рекомендацій Національної комісії зі стандартів державної мови.

Суд відзначає, що ані нормами Закону України від 09.04.2015р. №317-VIII, ані нормами Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ не запроваджено окремих та спеціальних процедур консультацій із громадськістю чи громадських слухань.

При цьому, суд повторно зауважує, що у силу спеціального застереження п.9 ст.8 Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ "Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії" строк проведення консультацій з громадськістю, передбачених для виконання вимог цього Закону, не може перевищувати 30 календарних днів.

Отже, приписами спеціальних актів права у даному конкретному випадку було запроваджено не мінімальний, а максимальний термін консультацій, а саме: не більше 30 календарних днів.

Відповідно до ст.6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною 1 ст.140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно з ч.1 ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Звідси слідує, що норми Конституції України виокремлюють органи державної влади України від органів місцевого самоврядування як представницьких органів територіальних громад України.

Суд зауважує, що норми Порядку проведення консультацій з громадськістю з питань формування та реалізації державної політики (затверджений постановою КМУ від 03.11.2010р. №996; далі за текстом Порядок №996) є обовязковими для застосування саме органами виконавчої влади у разі проведення консультацій з громадськістю з питань формування та реалізації державної політики.

З наведених вище міркувань слідує, що відповідач не належить до кола органів державної виконавчої влади України.

При цьому, п.5 постанови КМУ від 03.11.2010р. №966 прямо указує виключно на рекомендаційність норм Порядку №966 для органів місцевого самоврядування.

Тому спеціальним актом права у спірних правовідносинах слід визнати норми ст.13 Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з ч.1 ст.13 якої територіальна громада має право проводити громадські слухання - зустрічатися з депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, під час яких члени територіальної громади можуть заслуховувати їх, порушувати питання та вносити пропозиції щодо питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» порядок організації громадських слухань визначається статутом територіальної громади.

Отже, у спірних правовідносинах за відсутності прямого застереження про протилежне відповідач у ході процедури консультацій із громадськістю як у формі громадського опитування, так і у формі громадських слухань з приводу перейменування міста Краснограда харківської області цілком правомірно керувався нормами власно прийнятого підзаконного локального нормативно-правового акту Положенням про громадські слухання в місті Краснограді, позаяк положення згаданого акту права були чинними та обєктивно не спроможні призвести до спотворення мети, задекларованої нормами Закону України від 09.04.2015р. №317-VIII та нормами Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ.

Окремо суд зважає, що оскільки норми Закону України від 09.04.2015р. №317-VIII та норми Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ є офіційно оприлюдненими та загальновідомими, то посилання заявника на п.5 Постанови КМУ «Про забезпечення участі громадськості у формуванні та реалізації державної політики» (у дійсності на п.15 Порядку №966) є юридично неспроможним, бо усі питання змісту інформаційного повідомленні про проведення публічного громадського обговорення вичерпно висвітлені саме у нормах Закону України від 09.04.2015р. №317-VIII та Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування новоствореного публічного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах субєктом владних повноважень було забезпечено дотримання ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк з приводу перейменування міста Краснограда Харківської області на виконання вимог Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ було призначено, оголошено та проведено консультації з громадськістю як у формі опитування у період 15.08.2023р.-14.10.2023р., так і у формі громадських слухань - 09.01.2024р.

Будь-яких об`єктивних даних, котрі б поза розумним сумнівом засвідчували, що у даному конкретному випадку окрема суб`єктивна думка позивача співпадає з публічним інтересом суспільства матеріали справи не містять.

За відсутності у позивача у спірних правовідносинах конкретного власного субєктивного права (або матеріального інтересу) і подання позову фактично на захист публічних інтересів суспільства суд вважає, що приписи п.8 ст.8 Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ "Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії" стосовно змісту повноважень Верховної Ради України у спірних правовідносинах виключають правомірність надання судового захисту.

Окремо суд зважає, що у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 20.12.2019р. у справі №820/3914/17: 1) саме по собі порушення процедури прийняття акту адміністративного органу може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення; 2) певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі); 3) саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом; 4) виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття; 5) дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним; 6) стосовно процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність; 7) у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості; 8) ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; 9) межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття; 10) така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі №804/639/18.

Суд відмічає, що у спірних правовідносинах заявник вдається до оскарження неконкретизованих дій субєкта владних повноважень з приводу процедури проведення громадського слухання щодо перейменування міста Красноград, у той час як у дійсності згадана процедура була завершена подією прийняття Красноградським міським головою рішення від 25.01.2024р. №4120-VIII з приводу подання на розгляд Верховної ради України пропозиції Красноградської міської ради Харківської області стосовно перейменування міста Краснограда Харківської області, тобто є не окремим та самостійним управлінським волевиявленням субєкта владних повноважень, а невід`ємною складовою процедури прийняття відповідного рішення.

Оскільки судовим розглядом не виявлено дефектів (вад, недоліків) у виконанні відповідачем владної управлінської функції, котрі б обєктивно були здатні призвести чи-то до порушення мети, задекларованої нормами Закону України від 09.04.2015р. №317-VIII та нормами Закону України від 21.03.2023р. №3005-ІХ, чи-то до порушення публічного інтересу суспільства у сфері визначення майбутньої назви міста Краснограда Харківської області, то позов належить залишити без задоволення.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії); вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми зясування обєктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; інших джерел здобуття обєктивних даних про обставини спірних правовідносин не знайшов.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.132-143 КАС України.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко